Справа № 161/6991/24
Провадження № 1-кп/161/226/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 13 жовтня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку, в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження № 0000040 від 14.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ (Довжанськ) Луганської області, громадянина України, працюючого директором «ООО «Дорожник»» (мовою оригіналу), зареєстрованого АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

- за ст.111-1 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , обвинувачується у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111-1 ч.4 КК України, що мало місце за наступних обставин.

Верховною Радою України Радянської Соціалістичної Республіки схвалено 24.08.1991 «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

До системи адміністративно - територіального устрою України входять АР Крим, області, зокрема і Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської та інших областей відноситься до території України.

Незважаючи на викладені вище обставини, 21.02.2022 російською федерацією визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.

Надалі «президент» російської федерації оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, організували проведення псевдо-референдумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Запорізької, Луганської, Херсонської областей до складу суб`єктів російської федерації, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

З початку тимчасової окупації території Луганської області, представниками так званої «лнр», підконтрольними політичному керівництву держави-агресора рф, організовано та розпочато діяльність системи органів влади та їх структурних підрозділів, які, відповідно до чинного законодавства України, визнані незаконними.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», відповідно до якого вся територія Довжанського району Луганської області з 07.04.2014 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі Закон), окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 9 Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно з п. 2 ст. 13 цього ж Закону, здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, та провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходження (місце доживання) яких є тимчасово окупована російською федерацією територія, дозволяється виключно після змін їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

У ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією ряду населених пунктів Луганської області, станом на 24.02.2022 ОСОБА_5 постійно проживав на території Луганської області, здійснював підприємницьку та господарську діяльність у сфері будівництва автомобільних доріг та автомагістралей, тривалий час забезпечував керівництво відповідним суб`єктом господарської діяльності, та відповідно останньому були достовірно відомі наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, оскільки ці події широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації, та набули розголосу у місцевого населення.

У свою чергу, громадянин України ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів.

Незважаючи на викладені вище обставини та норми законодавства України, ОСОБА_5 , розуміючи в силу власного вікового та освітнього розвитку те, що військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України, а відтак - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливою метою, вирішив використати факт встановлення окупаційної влади на території Довжанського району у своїх особистих інтересах, провадячи з моменту тимчасової окупації господарську діяльність у взаємодії з незаконними органами влади так званої «лнр» та представниками держави-агресора.

Зокрема, ОСОБА_5 , перебуваючи в цей період на тимчасово окупованій території м. Довжанськ Довжанського району Луганської області, після тимчасової окупації, та не пізніше 29.11.2022, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, забезпечив реєстрацію суб`єкта господарської діяльності ООО «Дорожник» (мовою оригіналу), яке розташоване за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. 50 років Жовтня, 21 у незаконно створеному державою-агресором органі влади - «межрайонной инспекции федеральной налоговой службы №1 по луганской народной республике» (мовою оригіналу).

В цей же період тимчасової окупації зазначених вище територій, задля завершення реалізації власного умисного корисливого плану щодо провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, та одержання прибутків від такої діяльності, будучи засновником та директором «ООО «Дорожник» (мовою оригіналу), 19.05.2022, уклав з так званим «министерством инфраструктуры и транспорта лнр» (мовою оригіналу) (далі - «минтранс лнр») договір підряду №46 на виконання робіт з поточного ремонту автодороги Т-13-05 Свердловськ - Бірюково км 0+000 - км 6+000 та договір підряду №47 на виконання робіт з поточного ремонту автодороги Т-13-12 Краснодар - Антрацит км 15+800 - км 20+250.

У свою чергу, так зване «минтранс лнр», створене указом самопроголошеного голови квазіутворення «лнр» від 30.06.2015 №310/1/01/06/15 та діє на підставі положення, яке затверджене постановою так званого «совета министров луганской народной республики» від 10.07.2015 №02-04/199/15 та є виконавчим органом державної влади «лнр», який здійснює функції з вироблення державної політики та нормативно правового регулювання, контролю та нагляду, галузевого та міжгалузевого управління у сфері інфраструктури та транспорту, тобто є незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Надалі, упродовж травня - грудня 2022 року ООО «Дорожник» у повному обсязі виконав передбачені договорами роботи, з метою покращення логістичної спроможності для доставки окупаційними військами рф зброї до місць проведення бойових дій, з використанням власної та орендованої техніки, із залученням своїх спеціалістів, і прийняв оплату за вказані послуги .

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи повідомленим в порядку передбаченому КПК України, про місце дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Зокрема, суд належно повідомляв обвинуваченого про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в Луцькому міськрайонному суді Волинської області, в газеті «Урядовий кур`єр» та внесенням інформації на офіційний веб-сайт суду. Рекомендовані повідомлення поштового відправлення «Укрпошта» за місцем його реєстрації не надсилались, оскільки місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 є тимчасово непідконтрольна державі Україна територія.

Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2024 (справа № 161/5628/24, провадження № 1-кс/161/1686/24).

Разом з тим, постановою слідчого від 22.03.2024 підозрюваного ОСОБА_5 оголошену в розшук і в подальшому, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження.

Кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.323 КПК України, суд вважає що є всі правові підстави проводити розгляд даного кримінального провадження за правилами спеціального судового провадження.

Тому, відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.30.2024, здійснено спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_5 ..

Отже, суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (inabsentia) що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення, використані всі передбачені законом заходи (можливості), для дотримання прав підозрюваного (обвинуваченого ОСОБА_5 ), зокрема права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого, просив суд, ухвалити виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 , оскільки на його думку, як під час досудового розслідування та судового розгляду не доведена об`єктивна сторона інкримінованого злочину підзахисному, що є одним із елементів складу злочину, не встановлено, що ОСОБА_5 діяв добровільно чи під примусом.

На думку суду доказами вини ОСОБА_5 в інкримінованому злочині є докази, що оцінювались судом, які є належними та допустимими, достовірними, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та в порядку визначеному кримінальним процесуальним кодексом України.

Зазначені вище обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення та його вина встановлена наступними дослідженими у суді доказами, зокрема:

- показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку), який показав, що він до війни працював начальником Новоайдарського автодору і під час повномасштабного вторгнення, а саме 15.03.2022 виїхав з тимчасово окупованої території в м. Хмельницький Хмельницької області, однак його підприємство залишилось на окупованій території. В грудні 2022 року до свідка зателефонував бухгалтер ОСОБА_7 та повідомила, що остання буде виїжджати в м. Дніпро, при цьому зазначила, що в неї є документи, які точно зацікавлять ОСОБА_6 .. В подальшому, ОСОБА_7 надіслала ОСОБА_6 документи, а саме акти виконаних робіт, відповідно до яких ОСОБА_5 виконував ремонтні роботи автодоріг на окупованій території, при цьому відповідно отримував грошову винагороду за роботу від окупаційному влади, відповідно до укладених договорів, так як ОСОБА_5 є керівником ООО «Дорожник» (мовою оригіналу);

- показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку), який показав, що ОСОБА_5 є керівником ООО «Дорожник». Про обіймання останнім посади керівника вказаного підприємства йому стало відомо із засобів масової інформації, зокрема з соцмереж інтернет. Також йому відомо, що ООО «Дорожник» здійснює господарську діяльність у взаємодії з окупаційними адміністраціями рф в Луганській області в сфері відновлення/вкладання дорожньої інфраструктури, ремонту доріг;

оригіналу);

- показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_9 (в режимі відеоконференцзв`язку), який показав, що ООО «Дорожник» під керівництвом ОСОБА_5 у літку 2022 року укладено договори підряду з т.зв. «министерством инфраструктуры и транспорта лнр» (мовою оригіналу) на виконання робіт з поточного ремонту автодороги Т-13-12 «Краснодон-Антрацит» та Т-13-05 «Свердловськ-Бірюково». ООО «Дорожник» (мовою оригіналу) з використанням власної та орендованої техніки із залученням своїх спеціалістів проводило ремонтні роботи на вказаних автодорогах;

- протоколами огляду від 10.02.2023, відповідно до якого висвітлено інформацію щодо організації та здійснення громадянином України ОСОБА_5 господарської діяльності у взаємодії з окупаційною адміністрацією рф;

- протоколом огляду від 31.10.2023, згідно якого на сайті «Восточный экспресс» розміщена інформація, згідно якої громадянин України ОСОБА_5 є директором «ООО «Дорожник»» проводить ремонтні дорожні роботи;

- протоколом огляду від 14.10.2023, згідно огляду інтернет-русурсів встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 є директором «ООО «Дорожник»» (мовою оригіналу), який здійснює свою господарську діяльність на окупованій території України;

- протоколом огляду від 27.02.2024, відповідно до якого встановлено, що директор «ООО «Дорожник»» (мовою оригіналу) співпрацює з окупаційною адміністрацією;

- протоколом огляду від 26.03.2024 з додатками;

- протоколами огляду від 15.03.2024 з додатками;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 04.12.2023.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.4 ст.111-1 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями, які виразилися у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.111-1 ч.4 КК України.

Сторона обвинувачення посилалася у обвинувальному акті на наявність обставини, яка обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, однак в пред`явленому обвинуваченні, що безпосередньо ставиться ОСОБА_5 у вину відсутнє посилання на вчинення злочину з використанням воєнного стану, тому суд не приймає вказану обставину до уваги, як обтяжуючу.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченої, і які саме.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора та захисника, також судом враховується дані про особу винного, який раніше не судимий, характер та вид займаної обвинуваченим посади, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності на строк 15 років, з конфіскацією всього майна, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, в межах санкції ч.4 ст.111-1 КК України. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На підставі наведеного та керуючись ст.323, 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності на строк 10 (десять) років, та з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади та органах місцевого самоврядування обчислювати, з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, що накладений на майно громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 скасувати.

Речовий доказ «выписка из Единого государственного реестра юридических лиц» від 27.02.2024 (мовою оригіналу), документи, що перелічені, відповідно до постанови слідчого від 15.03.2024, що знаходяться в матеріалах судового провадження залишити при матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його оголошення учасниками процесу до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: