КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5673/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваногоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426, ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , звернулась до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426, ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Просила продовжити строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, в межах досудового розслідування з подальшим його утриманням на гауптфахті.

При визначенні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави просила визначити в розмірі 9 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 27 252 000 гривень.

В обґрунтування клопотання зазначила, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024 за підозрою ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 426 КК України та ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

20.01.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, а саме в умисному ненаправлені військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану.

В обґрунтування клопотання слідчий вказувала на існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

На переконання органу досудового розслідування ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування та продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , не зменшились та продовжують існувати. У зв`язку з цим виникла обґрунтована потреба у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 у справі № 757/2389/25-к до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19.03.2025 включно в межах строку досудового розслідування. Одночасно для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 90 840 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 06.02.2025 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 у справі №757/2389/25-к та відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 50 000 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

11.03.2025 заступником Генерального прокурора ОСОБА_10 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 20.04.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2025 у справі № 757/12163/25-к підозрюваному ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.04.2025 включно, у межах строку досудового розслідування. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 43 000 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 09.04.2025 скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2025 у справі № 757/12163/25-к та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 35 000 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

15.04.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 20.07.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2025 у справі № 757/17659/25-к підозрюваному ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.06.2025 включно. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 000 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.05.2025 рішення слідчого судді Печерського районного суду м. Києва розглянуто та залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2025 у справі № 757/27067/25-к підозрюваному ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.07.2025 в межах строку досудового розслідування. Одночасно для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 9 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 27 252 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.07.2025 рішення слідчого судді Печерського районного суду м. Києва розглянуто та залишено без змін.

16.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до дев`яти місяців, тобто до 20.10.2025.

Слідчий зазначила, що в даному кримінальному провадженні виконано та підлягає виконанню значний обсяг слідчих та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку отриманих доказів у ньому.

Стверджувала, що досудове розслідування даного кримінального провадження неможливо закінчити до 20.07.2025 внаслідок виняткової складності кримінального провадження, оскільки для здійснення повного та неупередженого розслідування, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, необхідним є виконання додаткового певного обсягу слідчих та процесуальних дій.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року клопотання слідчого - задоволено частково.

Продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з подальшим його утриманням на гауптвахті.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначено у межах 7 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 22 710 000 грн, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_8 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали слідчого судді та термін дії покладених на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків визначено в межах досудового розслідування до 15.09.2025.

Задовольняючи частково клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтовується зібраними доказами викладеними в тексті клопотання слідчого.

Відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване громадянину України ОСОБА_8 кримінальне правопорушення віднесене до категорії тяжкого злочину та санкція ч. 4 ст. 426 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Зазначив, що повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам ст. 278 КПК України та на даному етапі сумнівів щодо його законності або порушення порядку вручення не викликає, так як обґрунтованість підозри перевірялась слідчим суддею під час застосування та неодноразових продовжень запобіжного заходу, в тому числі і судом апеляційної інстанції.

Стверджував, що у даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування та існує потреба в проведенні ряду слідчих та процесуальних дій, а інші, більш м`які запобіжні заходи, не дозволять запобігти існуючим ризикам, так як стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дійшов висновку, що встановлені обставини є достатніми для продовження відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, а тому вважав, що застава у межах 7 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 22 710 000 (двадцять два мільйони сімсот десять) грн з покладенням обов`язків передбачених частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, 21.07.2025 адвокат ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу.

Просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлена з порушенням процесуального права, є необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, докази, які могли істотно вплинути на висновки суду до уваги взято не було.

Зазначив, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні відсутні.

Стверджував, що підозра вручена ОСОБА_8 є необґрунтованою, так як він виконував покладені на нього обов`язки та за межі своїх повноважень не виходив, а матеріали кримінального провадження не містять доказів надання ОСОБА_8 вказівок, розпоряджень, наказів будь-кому із військовослужбовців частини про приховування неповідомлення про такі факти до ДБР, тому умисел інкримінованого правопорушення відсутній, а підозра не відповідає доказам, на які посилається сторона обвинувачення.

Зазначив, що в ОСОБА_8 як командира відсутній прямий обов`язок направлення повідомлень до правоохоронних органів щодо самовільного залишення військової частини військовослужбовцями, в його обов`язки входило повідомляти про кримінальні правопорушення пов`язані виключно з корупцією.

Зазначив, що в повноваження ОСОБА_8 не входили організаційно-розпорядчі , адміністративно-господарські обов`язки.

Зазначив, що 630 повідомлень не направлених до правоохоронних органів не ОСОБА_8 , так як він перебував у відрядженні.

Зазначив, що в діях ОСОБА_8 відсутній будь-який умисел, у формулюванні підозри не деталізується, а істотна шкода в даному кримінальному провадженні відсутня.

Зазначив, що ухвала постановлена без врахування положень ст. 426 КК України.

Вказував, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей,він та його дружина мають статус внутрішньо переміщених осіб, а майно, яке є у сім`ї знаходиться на тимчасово окупованій території, через це станом на сьогодні матеріальний стан погіршився. ОСОБА_8 здобуває ступінь магістра у вищому навчальному закладі за спеціальністю «Державна безпека», має значний бойовий досвід та професійні навички, позитивну характеристику та відзнаки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є військовослужбовцем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, просив ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану, думку підозрюваного та адвоката, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі, ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

20.01.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, а саме в умисному ненаправлені військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що полковник ОСОБА_8 , обіймаючи у період з 02.03.2024 по 07.12.2024 посаду командира військової частини НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, знаходячись у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , отримував інформацію у вигляді усних повідомлень, письмових рапортів та донесень від військовослужбовців командного складу військової частини НОМЕР_1 про факти вчинення підлеглими військовослужбовцями кримінальних правопорушень, пов`язаних із самовільним залишенням військової частини та місця несення служби, а також неповерненням військовослужбовців із відпусток, відряджень та лікувальних закладів, тобто інформацію про події, котрі можуть свідчити про вчинення останніми діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407, 408 КК України.

Командир бригади ОСОБА_8 , отримавши такі доповіді від підлеглих осіб командного складу військової частини, підписував накази (по стройовій частині) про визнання таких військовослужбовців такими, що самовільно залишили місце служби, а також накази про зняття таких військовослужбовців з грошового, речового та котлового забезпечення, накази про призначення службових розслідувань, по завершенню яких матеріали до правоохоронних органів не скеровував. Однак, про факти вчинення окремими підлеглими військовослужбовцями тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень діючи всупереч вимог статті 19 Конституції України, абзацу другого статті 11, статті 16 та статей 59 та 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548- XIV, а також абзацу п`ятого пункту 4 розділу II Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (надалі - Інструкція з надання доповідей), затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604, до органів досудового розслідування, зокрема, Державного бюро розслідувань, повідомлення про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, у передбачені вимогами законодавства строки не направляв, а також відповідні спеціалізовані прокуратури у сфері оборони не інформував взагалі.

ОСОБА_8 достовірно знаючи про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, які мали місце у підрозділах військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у його підпорядкуванні, будучи військовою службовою особою, особисто не направив у визначені строки до органу досудового розслідування 630 повідомлень про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, а саме тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Як наслідок, запроваджений у державі механізм розшуку осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, у виді системи слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який, згідно статті 281 Кримінального процесуального Кодексу України оголошується слідчим, прокурором, не був застосований.

Це, у свою чергу унеможливило пошук та повернення зазначених військовослужбовців у військову частину або до батальйонів резерву, або ж не забезпечило відбування ними покарання за самовільне залишення місця служби або за неповернення із відпусток, відряджень та лікувальних закладів у випадку небажання останніх у подальшому продовжувати військову службу. Такі негативні факти залишення без належного реагування зі сторони командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 на численні попередні факти вчинення підлеглими військовослужбовцями кримінальних правопорушень викликало у інших військовослужбовців відчуття безкарності, що також стимулювало та заохочувало їх до ухилення в різні способи від обов`язків несення військової служби, у тому числі шляхом самовільного залишення місця служби.

Бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 у вищевказаний період часу також в значній мірі деструктивно вплинула на порядок несення або проходження військової служби окремими військовослужбовцями частини, які періодично самовільно залишали місце служби, потім добровільно поверталися, після чого повторно залишали місце служби, відчуваючи повну безкарність за такі протиправні діяння.

Систематичне приховування командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 значної кількості тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених підлеглими військовослужбовцями, спричинило негативний вплив на належну діяльність органів військового управління очолюваної бригади.

Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 не вжив в повній мірі інші превентивні заходи щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали внаслідок вчинення неправомірних дій підлеглими, а також щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню самовільного залишення військової частини підлеглими військовослужбовцями.

Зокрема, до списків осіб, які сплановані для проходження підготовки на території Республіки Франція безпідставно включив невмотивованих до несення військової служби військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких містилися застереження та заборони у окремому дорученні тимчасово виконуючого обов`язки начальника Генерального штабу Збройних ,Сил України від 08.09.2024 № 8191/С/ДСК, розпорядженнях командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.07.2024 № 116/7/17317дск, від 06.08.2024 № 116/1/118227дск, наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 09.09.2024 № 530 «Про створення комісії по відбору особового складу військової частини НОМЕР_1 , що планується до проходження підготовки на території Республіки Франція», розпорядженні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 11.09.2024 № 501/15/1249дск, у тому числі 22 військовослужбовців, які були призвані за мобілізацією прикордонних областей України, але місце їхньої реєстрації знаходиться в інших областях, а також 15 військовослужбовців, які притягувалися у 2024 році безпосередньо напередодні їх мобілізації на військову службу до адміністративної відповідальності за статтею 204-1 КУпАП за спробу незаконного перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон.

Також, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 не організував систематичного проведення посадовими особами 155 омбр роботи з особовим складом бригади щодо роз`яснення відповідальності за скоєння правопорушень, пов`язаних із ухиленням від встановленого порядку проходження військової служби.

Як результат, в сукупності із не направленням повідомлень про злочини до відповідних правоохоронних органів, це призвело до стійкої тенденції з часу формування 155 омбр до росту кількості випадків самовільного залишення військової частини військовослужбовцями, кількість яких станом на кінець 2024 року становила 2120 осіб.

У результаті це ускладнило виконання Збройними Силами України функцій оборони або виконання окремих бойових завдань через недостатню чисельність особового складу, а також підірвало престиж і авторитет як військової частини НОМЕР_1 , так і Збройних Сил України в цілому, знизило бойову готовність та боєздатність очолюваного ОСОБА_8 підрозділу, та призвело до появи нових воєнних загроз національній безпеці України у вигляді занепаду морально-психологічній стійкості та готовності особового складу військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань за призначенням у ході відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

Вищевказані негативні наслідки бездіяльності ОСОБА_8 як військової службової особи безумовно спричинили вищеописану істотну шкоду суспільним інтересам держави.

Полковник ОСОБА_8 , перебуваючи у вищевказаний період на посаді командира військової частини НОМЕР_1 , також умисно не виконав дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, що вчинено ним в умовах воєнного стану та заподіяло істотну шкоду.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегією суддів встановлено, що вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчої підстави для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою перевірялись судом при розгляді клопотання. При цьому був вислуханий підозрюваний, його захисник та доводи прокурорів в підтримку поданого клопотання та заперечення сторони захисту щодо його задоволення, та викладено їх позиції в оскаржуваній ухвалі, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України та встановив, що ризики, які були наявні на час застосування та продовження не зменшились.

Слідчий суддя також встановив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважав, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно врахував, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходив з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчої та доданих матеріалах.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Крім того, слід зазначити, що згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для продовження такого запобіжного заходу, оскільки вони, в сукупності, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Під час судового розгляду слідчим суддею враховано обґрунтованість наведених у клопотанні ризиків, у кримінальному провадженні, в якому підозрюється ОСОБА_8 з врахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України та встановив, що для їх запобігання є недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як на тому наполягала сторона захисту.

Слідчий суддя вважав, що запобіжний захід у виді особистої поруки не є співмірним із встановленими ризиками та не здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому прийшов до висновку про відмову у застосуванні такого запобіжного заходу.

Таким чином колегія суддів встановила, що слідчим суддею враховано тяжкість покарання, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, які лише приводять до висновку, що більш м`який запобіжний захід станом на день розгляду клопотання не може бути застосований.

При цьому слідчий суддя задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтуванні даного клопотання.

При визначенні розміру застави, слідчий суддя врахував конкретні обставини інкримінованого діяння, тяжкість кримінального правопорушення, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, відомості, які характеризують особу підозрюваного та вважав за можливе зменшити визначений ухвалою слідчого судді розмір застави, розмір якої визначити у сумі 22 710 000 гривень, який зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів вважає, що у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Щодо доводів апелянта, що визначений судом розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегії суддів, визначений слідчим суддею розмір застави, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Відтак, враховуючи положення КПК України, практику ЄСПЛ, дані про особу підозрюваного, конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, на переконання колегії суддів, слідчий суддя правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Посилання апелянта на те, що військова частина НОМЕР_2 висловила свою готовність прийняти військовослужбовця ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024, на військову службу у свої лави, що забезпечить його контроль з боку командування, колегія суддів бере до уваги, проте не вважає такими, що спростовують висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга сторони захисту з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 193, 376, 277, 278, 303, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3