Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2412/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/638/25
Категорія ч.1 ст.115 КК Укравїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000348 від 14.07.2024 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

-за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України - на 8 (вісім) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили вирішено вважати продовженим.

Строк покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з 14.07.2024, зарахувавши в строк відбування покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт накладений на простирадло рожевого кольору, ножі, джинсові штани синього кольору 28 розміру марки «DIVIDED», чоловічу футболку, чоловічі шорти, взуття - кросівки «Classica», мобільний телефон «Samsung», імеі: НОМЕР_1 , з сім-карткою мобільного оператора: НОМЕР_2 , скасовано та повернуто їх власникам.

Арешт накладений на зразки букального епітелію на 2 ватних аплікаторах, зрізи нігтьової пластини з правої руки, зрізи нігтьової пластини з лівої руки, ватний аплікатор із змивами з долоні правої руки, ватний аплікатор із змивами з долоні лівої руки, які було відібрано для експертизи у ОСОБА_6 вирішено скасувати та знищити.

встановила:

Як встановив суд, 14.07.2024 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 прийшов до місця проживання свого товариша ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходились ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . У подальшому ОСОБА_6 спільно з вказаними особами, знаходячись у спальній кімнаті даної квартири, вживали спиртні напої. Близько 18 год. 00 хв. 14.07.2024 між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які перебували у кімнаті спальні та вживали спиртні напої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , ОСОБА_6 схопив розкладний ніж, який лежав на поверхні вказаного ліжка та тримаючи його у правій руні, підвівся з ліжка та стоячи навпроти ОСОБА_13 , який також підвівся з ліжка, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, наніс останньому гри удари ножем в область грудної клітини зліва та черевної стінки зліва, заподіявши: колото-різану рану по передній поверхні живота зліва на рівні 8-9-го ребра, раньовий канал якої проникає в черевну порожнину з ушкодженням поперечно-ободової нисхідної ободової та тонкої кишок, поверхневим ушкодженням селезінки; колото-різані рани в ділянці 6-го, 8-го та 10- го міжребер`я зліва із розвитком малого лівобічного гідропневмотораксу (наявність рідини та повітря в плевральні порожнині), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Однак, ОСОБА_6 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, у зв`язку з тим, що його злочинні дії були припинені ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Вважає оскаржуваний вирок необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права та таким, що підлягає зміні через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що стороною обвинувачення при формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.15. ч.1 ст., 115 КК України, яке суд визнав доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку суду, тобто судом першої інстанції не встановлено та не розкрито суб`єктивну сторону злочину передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він не визнав, оскільки не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 якого знав давно і був з ним у нормальних відносинах.

Вказує, що дійсно того дня він знаходився у квартирі ОСОБА_9 де перебували ще троє людей, серед яких була одна жінка. Вживали алкогольні напої, він випив 50 гр. самогону. ОСОБА_12 спровокував його, ображав. Він просив його заспокоїтись, але останній продовжував його ображати. Він розлютився, наніс потерпілому в короткий проміжок часу один за одним три удари ножем у ліву ділянку тіла. Ніж він взяв на кухні, щоб почистити нігті на руках.

Він думав вдарити його ножем в область сідниць, однак потерпілий повернувся і удари припали у ліву ділянку тіла. Лезо у ножа було маленьке і він думав, що ніякої шкоди його здоров`ю це не завдасть. Він лише хотів, щоб той заспокоївся, при цьому ніякого умислу на спричинення смерті потерпілому в нього не було.

Після вчиненого він пішов додому, оскільки потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що у нього все добре. На даний час вони з ним примирилися.

На думку обвинуваченого, при таких обставинах у нього не було ні мотиву ні мети на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_12 ..

Все сталося через вживання алкоголю всіма учасниками вказаної події.

Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15. ч. 1 ст. 115 КК України, а вбачається склад кримінального правопорушення передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, оскільки завдані ним ножем тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 були небезпечними для життя в момент заподіяння.

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України він визнає повністю і щиросердечно розкаюється у вчиненому, вважає що вчинив у цій ситуації неправильно.

При цьому, просить врахувати, що із самого початку він співпрацював із слідством, ним були дані правдиві свідчення, з його участю був проведений слідчий експеримент, тобто він активно сприяв розкриттю даного злочину, однак стороною обвинувачення невірно були кваліфіковані його дії.

Зазначає, що раніше не судимий, вже майже 10 місяців перебуває під вартою, повністю усвідомив свій вчинок.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисних діях, які виразились у незакінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вірно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтувавши це належним чином у вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невірну кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме, те що ОСОБА_6 не мав умислу на вбивство, а в його діях наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який належним чином, посилаючись на докази, правові позиції Верховного суду обґрунтував свої висновки про кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в суді першої інстанції, фактично свою вину визнав чатково, зазначив, що не мав умислу на вбивство. Потерпілий ОСОБА_12 спровокував його, ображав. Він просив його заспокоїтись, але останній продовжував його ображати. Він розлютився, наніс потерпілому три удари ножем у ліву ділянку тіла, який взяв із собою з кухні. Вважає, що чинив неправильно, проте, не розумів, що робить.

При проведенні слідчого експерименту від 15.07.2024, 16.08.2024, з відеозаписом до нього, який проводився за участю ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_14 , спеціаліста, в присутності понятих ОСОБА_6 детально розповів та відтворив обставини нанесення ним тілесних ушкоджень ножем ОСОБА_12 14.07.2024;

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого щодо відсутності умислу на вбивство та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Згідно до ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема, показами потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_15 , дослідженими в судовому засіданні іншими доказами.

Як зазначив під час допиту в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 вони з обвинуваченим сперечались, а коли він піднявся з дивану, обвинувачений вдарив його три рази ножем. Обвинуваченого відштовхнув ОСОБА_16 та разом з ОСОБА_17 витягнули його у коридор. Оскільки йому ставало все гірше, викликали ЕМД. Прокинувся вже у реанімації. Обвинуваченого раніше знав, були у нормальних відносинах.

Свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_12 , ОСОБА_6 перебували у нього вдома, усі вживали спиртні напої. ОСОБА_12 звинуватив ОСОБА_6 у крадіжці. Обвинувачений схопив ножа та вдарив ним потерпілого у ліву частину тіла. Тоді він почав бити ОСОБА_6 та витягнув його з квартири. Що це був за ніж не знає.

Вказані свідчення потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_15 доводять, що обвинувачений діяв саме з прямим умислом на скоєння вбивства потерпілого, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення потерпілого та припинення злочинних дій обвинуваченого свідком ОСОБА_15 .

Те, що обвинувачений для нанесення ударів обрав саме ніж, який має гостро-ріжучі властивості та наніс ним три удари потерпілому в життєво важливі органи, зокрема, грудну клітину, свідчить про наявність в його діях саме прямого умислу на вбивство потерпілого, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість настання смерті потерпілого від таких його дій, розуміючи, які властивості має ніж, а також бажав її настання, враховуючи, окрім всього і те, що обвинувачений не довів своїх дій за причин, які не залежали від нього, оскільки його дії були припинені свідком ОСОБА_15 .

Вказані обставини підтверджуються також висновком експерта №1079 від 15.07.2024, за яким у ОСОБА_12 виявлено непроникаючу колото-різану рану грудної клітки у ділянці 8-го міжребер`я ліворуч; проникаючі колото-різані рани грудної клітки у ділянці 6-го ребра та черевної стінки з ушкодженнями селезінки, тонкого та товстого кишечнику, що ускладнились гемоперитонеумом (наявність крові у черевній порожнині), які утворились від дії предметів, що мають колючо-ріжучи властивості, яким міг бути клинок ножа, не виключено у термін та за обставин, зазначених у медичних документах та в описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя ( т.1 а.п. 62-63)

Відповідно до висновку експерта №1291 від 13.08.2024, у ОСОБА_12 , який знаходився на стаціонарному лікуванні з 14.07.2024 по 20.07.2024 у КНП «Коростишівська ЦРЛ» було виявлено колото-різану рану по передній поверхні живота зліва на рівні 8-9-го ребер, раньовий канал якої проникає в черевну порожнину з ушкодженням поперечно-ободової нисхідної ободової та тонкої кишок, поверхневим ушкодженням селезінки; колото-різані рани у ділянці 6-го, 8-го та 10-го міжребер`я зліва із розвитком малого лівобічного гідро пневмотораксу (наявність рідини та повітря в плевральній порожнині). Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 утворились від дії гострого предмету і травмуючим механізмом їх утворення була сукупна колючо-ріжуча дія такого предмету 14.07.2024, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення ( т.1 а.п. 64-65).

Твердження обвинуваченого, що потерпілий його ображав не спростовують правильність висновків суду, а навпаки вказують на наявність у нього мотиву, а застосування ним ножа, раптового нанесення ним неодноразових ударів в життєво важливі органи потерпілому, припинення цих дій іншими особами свідчить про наявність у нього прямого умислу на вчинення умисного вбивства, що узгоджуються з пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням, а не як вказує обвинувачений на невизначену шкоду здоров`ю потерпілого з метою змусити його заспокоїтися.

При цьому, будь-якої небезпеки для обвинуваченого з боку потерпілого, яка б в свою чергу, спровокувала б обвинуваченого на вчинення таких дій, направлених на відвернення саме ним в такий спосіб або припинення ним будь-якого суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого не було, що не заперечується і самим обвинуваченим.

Зазначене свідчить про надуманість доводів обвинуваченого про необхідність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, з метою применшення своєї вини та пом`якшення відповідальності.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №112-2024 від 30.07.2024, ОСОБА_6 не виявляє клінічних ознак розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та наркотичних речовин, стан компенсації. У момент вчинення злочину, а саме у період з 14.00 год. по 22.00 год. 14.07.2024 і по теперішній час міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 у момент вчинення ним злочину у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності , який би позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними не перебував.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом», оцінивши усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 -ч.1 ст.115 КК України, а саме незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з прямим умислом за обставин, що вказані в обвинувальному акті, оскільки його винуватість повністю доведена матеріалами кримінального провадження і доказами, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні, які свідчать про умисний характер дій обвинуваченого, що свідчить про необґрунтованість доводів сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим, доводи захисника обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України в межах санкції ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання і як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року щодо нього без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: