Справа № 496/6576/25
Провадження № 1-кп/496/680/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка кримінальне провадження (ЄРДР № 0000919 від 01.09.2025 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, українця, військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

У ОСОБА_4 спільно з Особа 1 та Особа 2 (матеріали досудового розслідування відносно яких виділені в окреме провадження), у невстановлений день та час, виник злочинний умисел спрямований на незаконне переправлення особи через державний кордон України до Республіки Молдова, поза межами офіційних пунктів пропуску громадян України та діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, Особа 1 запропонував громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснити його переправлення за грошову винагороду у сумі 10 500 доларів США.

Так, 05.05.2025 реалізуючи свій протиправний умисел, Особа 1 під час телефонного дзвінка запросив ОСОБА_6 на зустріч, яка відбулась на АЗС «Укрнафта», за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4а, де Особа 1 роз`яснив ОСОБА_6 , яким саме чином буде здійснено його переправлення через державний кордон України, а саме шляхом переправлення в обхід офіційних пунктів пропуску «зеленою зоною», на територію Республіки Молдова, надавши при цьому поради та вказівки, а саме роз`яснив, що під час перетину потрібно буде не задавати лишніх запитань, повідомив, що з речей потрібно брати з собою, при цьому основні речі потрібно буде переправляти потім «Новою поштою» та також оголосивши при цьому суму грошових коштів, в розмірі 10 500 доларів США, які потрібно буде передати загалом за організацію його переправлення через державний кордон України, а також про необхідність залишення завдатку в розмірі 500 доларів США, які ОСОБА_6 в той же час передав Особа 1.

В подальшому, 12.05.2025, Особа 1 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, в ході телефонного дзвінка запросив ОСОБА_6 на додаткову зустріч, яка знову відбулась на АЗС «Укрнафта», за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4а, під час якої Особа 1 додатково роз`яснив ОСОБА_6 , що в день перетину він повинен прибути за визначеною ним адресою, з його слів місце проживання його товариша на ім`я « ОСОБА_7 » (АДРЕСА_3). У вказаному місці потрібно буде очікувати прибуття військовослужбовців «зелених», із останніми також приїдуть троє осіб, які разом з ним будуть перетинати кордон. Окрім того, в ході вказаної зустрічі Особа 1 надав ОСОБА_6 контакт Особа 2, а саме мобільний номер телефону НОМЕР_2 , та повідомив, що в подальшому необхідно буде контактувати з ним та останній надасть всі вказівки щодо організації переправлення через державний кордон.

Після чого, в період часу з 12.05.2025 по 04.06.2025, Особа 2, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, переслідуючи корисливі мотиви, здійснював неодноразові дзвінки ОСОБА_6 , надававши йому поради та вказівки, роз`яснюючи йому порядок дій щодо організації його переправлення через державний кордон України, при цьому 03.06.2025 повідомив, що необхідно бути готовим до виїзду на 04.06.2025 та зазначивши, що його забере особа, яка буде здійснювати його переправлення через державний кордон України та про необхідність передачі вказаній особі частини грошових коштів в сумі 5 500 доларів США, а в свою чергу іншу частину в розмірі 4 500 доларів США потрібно буде передати Особа 2.

Далі, 04.06.2025 о 16:39 год., Особа 2 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що протягом двох годин йому зателефонує особа, яка буде безпосередньо здійснювати його переправлення через державний кордон України та забере його у визначеному ним місці. Після чого, о 18:53 год., того ж дня, ОСОБА_6 зателефонувала Особа 1 (матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме провадження) та сказав, що потрібно бути готовим через 30 хвилин, запитав де необхідно буде його забрати, домовившись при цьому про зустріч біля «Краяна» в місті Одеса та сказавши очікувати його.

В подальшому, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на незаконне переправлення особи через державний кордон України, діючи за попередньою змовою з Особа 1 та Особа 2, прибув о 20:11 год. 04.06.2025, за раніше обумовленою адресою, а саме: м. Одеса, вул. Косовська, 2, на автомобілі марки «Chevrolet Lacetti», в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_3 », де зустрівшись з ОСОБА_6 та його товаришем ОСОБА_8 , роз`яснив, що переправлення буде здійснюватись до території Придністров`я та наказав ОСОБА_6 сідати до автомобіля.

Закінчуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_4 за попередньою змовою з Особа 1 та Особа 2, рухаючись спільно з ОСОБА_6 на вищезазначеному транспортному засобі, прибув до вулиці Грушевського в м. Одеса, де з метою конспірації злочинних дій ОСОБА_4 наказав ОСОБА_6 сісти до транспортного засобу марки «DAF» в кузові червоного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_4 » з напівпричепом, з державним номерним знаком « НОМЕР_5 », на якому останні почали рухатись в напрямку Київської траси на виїзд з міста Одеси.

В цей час, Особа 2 зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про необхідність передачі йому частини раніше обумовленої суми грошових коштів в розмірі 4 500 доларів СІНА за організацію незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України та наказав прибути за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 72. Далі, о 21:00 год. ОСОБА_8 прибув за вказаною Особа 2 адресою, де передав останньому грошові кошти в розмірі 4 500 доларів США, в результаті чого останній був затриманий працівниками правоохороних органів.

В свою чергу ОСОБА_4 продовжуючи рух на вищезазначеному транспортному засобі марки «DAF», здійснив проїзд наявного блокпосту на Київській трасі при виїзді з міста Одеси, наказавши при цьому ОСОБА_6 сховатись з метою недопущення можливості їх викриття та проїзду вказаного блокпосту. В подальшому, під час руху ОСОБА_6 передав раніше облліовлену частину грошових коштів ОСОБА_4 в сумі 5 500 доларів США за організацію його незаконного переправлення через державний кордон України. В результаті чого, зазначені незаконні дії ОСОБА_4 були викриті працівниками правоохороних органів та останнього затримано за ілресою: Одеська обл., СП Дачне, траса М 05 452 км, в свою чергу Особа 1 затримано за місцем його проживання, та таким чином їх спільна незаконна діяльність припинена.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 332 КК України як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

30.09.2025 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України, який у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. ОСОБА_4 взято на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 332 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, замість основного покарання у виді позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків в дохід держави, та отримана згода ОСОБА_4 на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 . Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Вирішуючи питання про долю речових доказів просив вилучені грошові кошти залишити в матеріалах кримінального провадження, оскільки вони мають доказове значення у іншому кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначив, що вчинив правопорушення через важкі життєві обставини (наявність боргів та проблеми зі здоров`ям), щиро розкаюється у вчиненому, зробив для себе висновки.

Захисник ОСОБА_5 просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджену в ній міру покарання, зазначивши, що обвинувачений перебуває на військовій службі, що є вкрай важливим в умовах воєнного стану. Також просив повернути заставу, внесену відповідно до ухвали слідчого судді, а також повернути обвинуваченому автомобіль з напівпричепом та мобільний телефон, які є речовими доказами.

Потерпілих від кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, немає.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67, 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення. Останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання винуватості, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, обставини, що обтяжують покарання не встановлені.

Відповідно до ст. 69 КК України з а наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно зі ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 здійснив організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 332 КК України та вважає за можливе призначити покарання, визначене в угоді про визнання винуватості із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 332 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, замість основного покарання у виді позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків в дохід держави.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Застава внесена за обвинуваченого під час досудового розслідування, згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, після підлягає поверненню заставодавцю.

Термін попереднього ув`язнення обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні з 04.06.2025 року по 12.06.2025 року слід зарахувати до строку покарання відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту, відповідно до ст. 174 КПК України, слід скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 30.09.2025 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Призначити ОСОБА_4 , узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.09.2025 року покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

На підставі ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , а саме з 04.06.2025 року по 12.06.2025 року, із розрахунку три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

Повернути заставодавцю ФГ «ІНФОРМАЦІЯ_3» заставу у розмірі 545 040 (п`ятсот сорок п`ять тисяч сорок) гривень 00 копійок, яка була внесена 11.06.2025 року на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 16.01.2025 року у справі № 947/17781/25 - скасувати.

Питання про долю речових доказів вирішити наступним чином:

- мобільний телефон «IPhone 15 Pro» в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_6 , з сім-картою мобільного оператора «Vodafone Україна» з номером НОМЕР_7 , транспортний засіб марки «DAF» д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ФГ «ІНФОРМАЦІЯ_3», напівпричіп д.н.з. НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_4 , - повернути ОСОБА_4 ;

- купюри зовні схожі на грошові кошти загальною сумою 5 500 доларів США, номіналом по 100 доларів США у кількості 55 купюр, з яких дві купюри з серійним номером НВ46543166Е та HG51745623B та 53 купюри з однаковими серійними номерами: HF71737232E - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, захисником та прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за необхідне обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1