Справа № 351/853/25
Номер провадження №1-кп/351/194/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Каховського району Херсонської області, утримується в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань №12",

за ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.357, ч.2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Снятинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.357, ч.2 ст. 289 КК України.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 . Клопотання мотивував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , відносно якого Надвірнянською окружною прокуратурою Івано-Франківської області 21.11.2019 скеровано до суду обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України, Каховською місцевою прокуратурою Херсонської області 14.01.2020, 16.07.2020 та 22.01.2021 скеровано до суду обвинувальні акти за ч. 3 ст. 185 КК України, якому 18.06.2021 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 185 КК України та 10.12.2021 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та підозрюється у вчинення нових умисних кримінальних правопорушень:

так, 11.04.2025 у період часу з 17:59 год. по 18:04 год., під час дії воєнного стану, який введено на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого законом України від 24.02.2022 №2101-ІХ та строк дії якого неодноразово продовжено, ОСОБА_4 знаходився по АДРЕСА_1 .

В той час, перебуваючи поруч із багатоповерховим житловим будинком АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 увійшов до зазначеної будівлі та піднімаючись сходовою кліткою зайшов на третій поверх, де знаходяться житлові квартири.

Знаходячись на 3-у поверсі вищевказаного багатоповерхового житлового будинку, ОСОБА_4 натрапив на квартиру під АДРЕСА_2 , яка перебуває в постійному користуванні ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 .

Надалі, смикнувши ручку вхідних дверей, ОСОБА_4 виявив, що двері до квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були незамкненими.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне проникнення до житла, а саме до квартири під АДРЕСА_3 , яка перебуває в постійному користуванні ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 відчинив вхідні двері до квартири, та переконавшись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, а на відкриття вхідних дверей ніхто із мешканців будинку не відреагував, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проти волі законних володільців проник до квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 , порушивши гарантоване їм статтею 30 Конституції України право на недоторканість іншого володіння.

Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному проникненні до житла, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Проникнувши до квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 , ОСОБА_4 протягом деякого часу знаходився всередині квартири, а потім вийшов назад в коридор, зачинивши за собою двері.

Перебуваючи в коридорі на 3-у поверсі вищевказаного багатоповерхового житлового будинку, ОСОБА_4 , зрозумівши, що його ніхто з мешканців будинку не бачив, а на проникнення до квартири ніхто із користувачів квартири не відреагував, вирішив повернутися до квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 , та вчинити крадіжку чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 через незамкнені двері проник до квартири ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 , де в шафі, що розміщена у коридорі біля входу у квартиру, побачив верхній одяг користувачів квартири.

Оглядаючи вміст кишень верхнього одягу, в одній із курток, яка належала ОСОБА_6 , ОСОБА_4 знайшов грошові кошти у сумі 6 000 (шість тисяч) гривень, які, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно повторно викрав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на зазначену суму.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 зайшов до спальної кімнати, що розміщена прямо відносно входу у приміщення, де на столі побачив паперову скарбничку із заощадженнями, яка належала ОСОБА_7 , якою він також вирішив таємно заволодіти.

Надалі ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, із столу таємно повторно викрав скарбничку із грошовими коштами у сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Після вчинення злочину ОСОБА_4 покинув квартиру, яка перебуває в постійному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, поєднаній із проникненням в житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, при описаних вище обставинах, знаходячись в коридорі квартири під АДРЕСА_2 , яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_7 , оглядаючи вміст кишень верхнього одягу, який знаходився в шафі, що розміщена у коридорі біля входу у квартиру, в одній із курток ОСОБА_4 знайшов банківську платіжну картку «Універсальна» з номером НОМЕР_1 , якою, з корисливих мотивів, вирішив таємно заволодіти.

Тоді, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів таємно викрав банківську платіжну картку «Універсальна» з номером НОМЕР_1 , що емітована в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_7 , яка в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення «Про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління НБУ № 414 від 08.10.1998 та Примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційними документом.

Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразились у викраденні офіційного документу з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Також, в ніч з 04.05.2025 на 05.05.2025 ОСОБА_4 перебував у відпочинковому закладі «Лагуна», який розташований по вулиці Ярослава Довгана, 1-А у місті Снятин Коломийського району Івано-Франківської області.

Близько 00:15 год. 05.05.2025 ОСОБА_4 знаходячись біля території громадської організації «Снятинська рада Українського товариства мисливців та рибалок», яка розташована поблизу по вулиці Ярослава Довгана, 26-А у місті Снятин Коломийського району Івано-Франківської області, побачив автомобіль марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Підійшовши до вказаного вище транспортного засобу ОСОБА_4 виявивши, що він не замкнений, присів на переднє пасажирське сидіння та в речовому ящику знайшов запасний ключ запалювання.

В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

З цією метою ОСОБА_4 , взявши запасний ключ запалювання від автомобіля «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 сів на водійське сидіння, після чого діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на автомобіль марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 самовільно, без дозволу володільця ОСОБА_8 запустив двигун автомобіля, розпочав рух та їздив ним в адміністративних межах міста Снятин Коломийського району Івано-Франківської області.

У подальшому ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ОСОБА_9 марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він незаконно заволодів, та рухаючись вулицею Хроновича у місті Снятин Коломийського району Івано-Франківської області допустив з`їзд з проїзної частини дороги та зіткнення із бетонною огорожею, у результаті чого автомобіль, відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 22.05.2025, зазнав механічних пошкоджень на суму 145 914 грн.

Надалі, маючи на меті приховати свої незаконні дії, ОСОБА_4 залишив автомобіль ОСОБА_8 марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він незаконно заволодів, біля приватного господарства, розташованого по вулиці Грушевського, 19 у місті Снятин Коломийського району Івано-Франківської області та попрямував до місця свого проживання.

У результаті описаних подій ОСОБА_4 незаконно, без дозволу володільця ОСОБА_8 , заволодів автомобілем марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_2 та перемістив його шляхом керування в адміністративних межах міста Снятин Коломийського району Івано-Франківської області.

Таким чином встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У сукупності ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному проникненні до житла, таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, поєднаній із проникненням до житла, у викраденні офіційного документу з корисливих мотивів та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , передбачені ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України. За вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Обґрунтованість продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою зумовлене наявністю низки ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану застосований запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Обставин, які були б перешкодою для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не встановлено.

Просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти заявленого прокурором клопотання. Просив обрати йому менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник в судовому засіданні заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказав, що ризики обрання такого запобіжного заходу обвинуваченому є недоведеними.

Заслухавши в судовому засіданні думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання прокурора, суд приходить до наступного.

Відповіднодо ст.331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, положення якої передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити чи приховати документи і речі, які мають доказове значення у справі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення і при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищезазначених ризиків суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; дані щодо особистості, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я, вік, наявність постійного місця роботи, репутацію, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа та інші відомості.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою обрання запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного (обвинуваченого) має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, тобто постановлення обвинувального вироку (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Таким чином, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні прокурором доведено, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від покарання за вчинення умисних злочинів, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші злочини, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочинів у виді позбавлення волі, з огляду на те, що джерело його існування не відоме, він може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою отримання засобів до існування, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Наведене свідчить про те, що шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_4 , неможливо запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні, тому продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 буде співмірним та доцільним задля дієвості даного кримінального провадження.

Обвинувачений на даний час утримується в умовах слідчого ізолятора. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ч.3 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. При визначенні розміру застави суд враховує обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також те, що відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, суд вважає необхідним визначити заставу, в межах встановлених п. 2 ч.5 ст. 182 КПК України - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 60560 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 182-184, 186-187, 193-197, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовженння запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Каховка, Каховського району Херсонської області, який утримується в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань №12", запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) », з 30 вересня 2025р. до 15.00 год. 28 листопада 2025р. включно.

Визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 60560 грн., яка може бути внесена як самим ОСОБА_4 , так і іншою фізичною або юридичною особою.

ОСОБА_4 підлягає звільненню з під варти у разі внесення застави у розмірі 60560 гривень, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, з покладенням на нього обов`язків до 28 листопада 2025р.:

- не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду (судді);

- повідомляти прокурора, слідчого або суд (суддю) про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Зобов`язати ОСОБА_4 за кожною вимогою прибувати до суду.

Попередити ОСОБА_4 ,що в разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням відповідних обов`язків покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вручити копію цієї ухвали учасникам судового провадження після її оголошення.

Головуючий ОСОБА_10