Справа № 488/4233/25
Провадження № 1-кп/488/310/25 р.
УХВАЛА

19.11.2025 року

Корабельний районний суд міста Миколаєва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

психолога - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000116 від 16.08.2025 року відносно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, із неповною базовою середньою освітою, учня 9-А класу Херсонського загальноосвітнього навчально-виховного комплексу №11 Херсонської міської ради, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.08.2025 року близько 11:00 год неповнолітній ОСОБА_4 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості, розташованій за будинком №18-А по просп. Корабелів в м. Миколаєві, вступив у словесний конфлікт з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_8 , розпочатим нібито з приводу висловлених раніше потерпілим словесних образ в бік ОСОБА_4 , його друзів та матері.

В подальшому, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки своїх дій у виді заподіяння шкоди здоров`ю неповнолітньому потерпілому, ОСОБА_4 умисно наніс не менше 13 ударів обома руками в область обличчя і голови неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як протиправне суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, вказуючи, що ОСОБА_4 на час вчинення суспільно-небезпечного діяння виповнилося 14 років, він вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння, не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення розкаявся, тому до нього слід застосувати заходи виховного характеру. Цивільний позов просила задовольнити повністю.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, підтвердив обставини, які зазначені у клопотанні, зробив відповідні висновки, розкаявся.

В судовому засіданні законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 підтримала клопотання. Заявлений цивільний позов ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 в частині відшкодування майнової шкоди визнала повністю, в частині стягненні моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. цивільний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні оскільки на її утриманні знаходиться 6 неповнолітніх дітей.

Психолог в судовому засіданні ніяких застережень не зазначив.

Захисник просив суд задовольнити клопотання, застосувавши до підзахисного примусові заходи виховного характеру.Просила цивільний позов задовільнити частково, стягнути з відповідача матеріальну шкоду, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Потерпілий ОСОБА_8 та його законний представник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримали повністю.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши представлені документи, суд вважає доведеним вчинення неповнолітнім ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Суд зазначає, що застереження полягає в осуді поведінки неповнолітнього судом, попередженні про неприпустимість порушення закону в подальшому з одночасним роз`ясненням наслідків повторного вчинення злочину, а також ухилення від застосування до особи інших примусових заходів виховного характеру.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1ст. 105 КК України.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_4 керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 , мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, згідно ст. 22 КК України ОСОБА_4 не досягнув 16 річного віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Таким чином, з врахування того, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю, розкаюється, є внутрішньопереміщеною особою, з багатодітньої сім`ї (6 дітей), позитивно характеризується за місцем навчання, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме застереження.

Відтак, клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у виді застереження обґрунтоване належним чином доказами, які є належними та допустимими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Щодо цивільного позову.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Із урахуванням вимог ст. ст. 1179, 1180 ЦК України, оскільки неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Але відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на час вирішення цивільного позову досяг 14 років, будь-якого майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, у нього немає. Під час розгляду кримінального провадження факт завдання неповнолітнім ОСОБА_4 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я доведений, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 674 від 10.09.2025.

Майнова шкода потерпілою стороною обґрунтовується витратами на придбання ліків.

Суд зазначає, що законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 довела, що кошти в сумі 1137,55 гривень, витрачені на придбання лікарських препаратів, у період, коли потерпілий ОСОБА_8 проходив лікування, що підтверджується копіями фіскальних чеків наданих суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітньому потерпілому у розмірі 50 000 грн., то на думку суду, вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок завдання неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 неповнолітнім ОСОБА_4 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, неповнолітньому потерпілому завдана моральна шкода, а саме наслідки перенесення травми призвели до появи негативних психоемоційних змін, таких як головний біль, нестабільний тиск, нестійкий настрій, порушення сну, втома, емоційна напруга, почуття образи. ОСОБА_8 став вразливим, спостерігається почуття тревоги та труднощі з концентрацією уваги, спілкування. Крім того, під час лікування, ОСОБА_8 стало відомо, що відео з його побиттям та приниженням розповсюджено засобами мобільних додатків, що в подальшому суттєво вплинуло та погіршило емоційний і фізичний стан.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане законним представником неповнолітньої потерпілої обґрунтування рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, характеру майнових та немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у житті неповнолітнього потерпілого, а також, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої суспільно небезпечними діями неповнолітнього ОСОБА_4 , має становити 5 000 грн., та вважає, що саме такий розмір відповідає душевним переживанням, пов`язаним із завданням умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 127, 128, 484, 497, 501 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000116 від 16.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - задовольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Цивільний позов ОСОБА_9 , діючої як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , діючої як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , матеріальну шкоду у розмірі 1137,55 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1