ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6075/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/441/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.402 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Новобаварського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_2 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 рахується з дня ухвалення вироку, а саме з 17 жовтня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_8 строк його тримання під вартою (попереднього ув`язнення) з 27 червня 2025 року по 16 жовтня 2025 року включно, з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою залишено без змін.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановив суд, 26 червня 2025 року, о 10 годині 56 хвилин, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді кулеметника 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, знаходячись в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ по АДРЕСА_3 , заслухавши бойове розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення 3 бригади оперативного призначення НГУ від 25.06.2025 №06/1284 про необхідність здійснення з 11 год. 00 хв. 26.06.2025 переміщення особового складу зведеного відділення в кількості 5 військовослужбовців, серед яких був зазначений і він, в зону виконання бойових завдань та зосередження до 18.00 того ж дня 26.06.2025 в районі Сергіївки (Донецької область) і здійснення зайняття з 21 год. 00 хв. 27.06.2025 ПВід «БРАМА» з метою недопущення прориву противника в глибину оборони бригади, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України , «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати зазначене бойове розпорядження - наказ командира 3 батальйону оперативного призначення 3 бригади оперативного призначення НГУ від 25.06.2025 №06/1284, який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 НГУ.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав пом`якшуючою обставиною при призначенні покарання щире каяття, оскільки жодного підтвердження цій обставині сторона захисту під час судового розгляду не надала. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи ст.69 КК України, не надав належної оцінці особі обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, пов`язаний із безпосереднім виконанням прямих службових обов`язків із захисту держави, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що поставило під пряму загрозу підлеглий особовий склад. На думку апелянта, не виконавши наказ начальника, обвинувачений не лише підірвав власний авторитет серед військовослужбовців та подав ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, але й підірвав авторитет ЗСУ в цілому.

Обвинуваченим ОСОБА_8 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких міститься прохання про залишення без змін вироку суду першої інстанції, як законного та обґрунтованого, та відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також обвинуваченого та його захисника, які не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, аналіз яких даний у вироку.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 ніким не оскаржені, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці судом апеляційної інстанції не підлягають, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України, може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Крім того, у статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У частині 2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини вчинення цього кримінального правопорушення та його мотив, відомості про особу обвинуваченого, його вік (55 років), а також те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не одружений, має на утриманні матір ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка згідно висновку ЛКК КНП «Міська поліклініка №8» Харківської міської ради №2454 від 25 жовтня 2024 року потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (арк.115). Суд зазначив, що згідно показань ОСОБА_8 та його матері, він є єдиною близькою особою, яка може доглядати ОСОБА_9 , братів і сестер у нього не має, а матеріали справи не містять доказів, які б спростували вказане.

Судом першої інстанції врахована і довідка №699/НГ від 05 травня 2025 року, згідно якої у ОСОБА_8 при обстеженні виявлені захворювання, а саме: хронічний холецисто-панкреатит, без порушення функцій травлення, ерозивний гастродоуденіт без порушення функцій травлення, вертеброгенна люмалгія з м`язково-тонічними проявами на тлі остеохондрозу, спондилоартрозу, спондильозу поперекового відділу хребта з незначними порушеннями функціями, початкові прояви дисциркуляторної енцефалопатії з цефалічним синдромом (арк.88).

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин. При цьому, ці обставини істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 діяння.

Суд першої інстанції, визнаючи наявною обставину, яка пом`якшує покарання, передбачену п.5 ч.1 ст.66 КК України, врахував, що за встановлених судом обставин, згідно матеріалів справи, показань свідка ОСОБА_9 та самого обвинуваченого, останній дійсно має на утриманні матір похилого віку (80 років), яка згідно висновку ЛКК КНП «Міська поліклініка №8» Харківської міської ради №2454 від 25 жовтня 2024 року потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, та у неї відсутні інші утримувачі, окрім обвинуваченого.

Більш того, ОСОБА_8 разом із матір`ю є вимушеними переселенцями, через повномасштабну збройну агресію проти України були змушені залишити своє житло у с.Руська Лозова Харківської області, переїхали до м. Харкова, де їм була надана кімната у гуртожитку.

При цьому, судом враховано, що саме вказаними сімейними обставинами ОСОБА_8 обґрунтував свою відмову від виконання бойового розпорядження від 25 червня 2025 року №06/1284, що зафіксовано на відтвореному у судовому засіданні відеозаписі.

Крім того, щире каяття висловлено обвинуваченим також і при апеляційному розгляді, обвинувачений пояснив, що від виконання наказу відмовився у зв`язку з поганим станом здоров`я та знаходженням у нього на утриманні матері 1945 року народження, яка потребує сторонньої допомоги, а інших братів та сестер у нього не має. Крім того, зазначив, що під час проходження військової служби, свої обов`язки виконував сумлінно, та визнав свою провину у повному обсязі і висловив жаль щодо скоєного.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності за час проходження військової служби не притягувався. Водночас, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей, що негативно характеризують особу обвинуваченого, який з 2024 року проходить військову службу в лавах Збройних Сил України.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, вік обвинуваченого та його стан здоров`я, а також те, що він притягується до кримінальної відповідальності вперше, у протиправній поведінці раніше не помічений не був, що у поєднанні з критичною оцінкою ним своїх дій, щирого каяття, а також мотивів його протиправних дій (хвилювання за долю однієї із найдорожчих для кожної людини його матері), у зв`язку з чим вважав за можливе застосувати ст.69 КК України, та призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.402 КК України.

Водночас, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Крім того, суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 11 липня 2023 року по справі №726/78/23, від 05 вересня 2024 року по справі №552/4832/22, від 27 березня 2025 року по справі №953/3196/23, за змістом яких відсутність належного реагування держави, зокрема, суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статтями 50, 65 КК України, мету призначення покарання і може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим апеляційна вимога прокурора щодо призначення більш суворого покарання є формальною, оскільки прокурор належним чином не обґрунтував, у зв`язку з чим таке посилення покарання може позитивно вплинути на процес виправлення обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Новобаварського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: