Справа № 464/2168/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/911/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Малехів, Жовківського району, Львівської області, українки, одруженої, на утриманні має малолітню дитину, громадянки України, раніше не судимої, працюючої у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та згідно зі ст.76 КК України покладено на неї відповідні обов`язки.

Вирішено питання цивільного позову , речових доказів та арештованого майна.

Згідно вироку суду, 07 лютого 2025 року, приблизно о 14 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «Шкода 14 ТР», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вулиці Вернадського (поблизу буд. № 109 вул. Стрийська) у місті Львові, грубо порушила вимоги Розділу 1 п. 1.5; Розділу 2 п. 2.3 підпункт б); підпункт д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 21 п.21.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд тролейбусом марки «Шкода 14 ТР», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на потерпілу ОСОБА_9 , яка від отриманих внаслідок ДТП травм померла в автомобілі швидкої медичної допомоги під час доставленні її із місця події у медичний заклад.

На вказаний вирок захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року, щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного додаткового покарання та скасувати призначене додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з урахуванням пом`якшуючих обставин, даних про особу обвинуваченої, зокрема її позитивної характеристики з місця проживання та місця роботи, її матеріального становища та матеріального становища її родини, соціального значення її роботи - водія тролейбуса, накладення додаткової заборони - позбавлення права керувати транспортними засобами, є непропорційним та надмірно тяжким стосовно її прав.

Втрата права на керування транспортними засобами позбавить обвинувачену можливості працювати за спеціальністю та отримувати заробітну плату. Втрата можливості працювати водієм унеможливить забезпечення елементарних потреб її родини.

Таке покарання (позбавлення права керувати транспортними засобами) призведе до втрати єдиного джерела доходу ОСОБА_7 , унеможливить реабілітацію обвинуваченої в суспільстві, що суперечить меті покарання як такому.

Окрім цього, звільнення або відсторонення її від роботи через втрату водійських прав не лише позбавить її доходу, а й створить труднощі для роботодавця.

Судова практика свідчить про те, що щире каяття, позитивна характеристика, відсутність обтяжуючих обставин є підставами для пом`якшення покарання або його незастосування.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи за його відсутності та врахувати щире каяття обвинуваченої та її вибачення, відтак колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнала винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації її дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Частиною 2 ст. 286 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, що карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто санкція статті передбачає альтернативу у накладенні додаткового покарання - з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Як встановлено апеляційним судом, обвинувачена ОСОБА_7 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює водієм тролейбуса, працівник критичної інфраструктури, на обліках у нарко- психіатричних диспансерах не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні одну неповнолітню дитину та матір 1964 р.н., обставини, що пом`якшують покарання відповідно ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та повне відшкодування завданих збитків, відсутність претензій потерпілої сторони та обставин, що обтяжують покарання, а також позицію сторони обвинувачення, яка не наполягала на позбавленні права керування транспортними засобами, що було відображено в виступі в судових дебатах, колегія суддів вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченої ОСОБА_7 додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання відповідатиме положенням ст.ст. 50, 65 КК України, буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та запобігатиме вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 слід задоволити, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині застосування додаткового покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити в частині застосування додаткового покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4