КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/562/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ВКФ «Вікторія» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року в кримінальному провадженні №0000281 від 09.04.2022 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на речовий доказ в кримінальному провадженні №0000281, а саме на нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» (), шляхом заборони відчуження, розпоряджання та користування майном.

Передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () для управління активи в порядку та на умовах, визначених статями 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» речові докази у кримінальному провадженні №0000281, а саме: нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» ().

В обґрунтування клопотання зазначив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000281 від 09.04.2022 за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті ст. 110-2 та частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Одеської області невстановленими досудовим розслідуванням особами здійснюється діяльність, метою якої є організація протиправних механізмів, спрямованих на незаконне виведення коштів з території України, фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, а також легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

Відповідно до наявних матеріалів у кримінальному встановлено, що відповідно до наявної інформації в матеріалах кримінального провадження встановлено ряд СГД засновники та учасниками яких є громадянами російської федерації та можуть бути причетними до фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, ухилення від сплати податків та зборів.

Зокрема відповідно до матеріалів наданих ДСР НПУ установлено, що на території Одеської області функціонують чотири готелі, власниками яких є суб`єкти господарської діяльності зареєстровані на території України, проте бенефіціарними власниками яких є громадяни російської федерації.

Також установлено, що вказані готелі передано в іпотеку двом російським суб`єктам господарювання, бенефіціарними власниками яких є ті ж особи, що є власниками українських підприємств - власників готелів. Наявність такої схеми не виключає можливість здійснення постійних платежів на користь підприємств російської федерації і подальше фінансування збройної агресії проти України.

Зокрема установлено, що у місті Одеса функціонує готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Фактично вказаний готельний комплекс належить та підконтрольний громадянам російської федерації ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру права власності на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» ().

Згідно відомостей з інформаційних баз даних ЄДРПОУ власником 100 % статутного капіталу ВКФ «ВІКТОРІЯ» є ОСОБА_10 .

Відповідно до відкритих джерел інформації установлено, що ОСОБА_10 є засновником двох підприємств зареєстрованих на території м. Санкт-Петербург російської федерації, у т.ч. ООО «ПЛАСТМАССЫ» (ІПН рф ), а також їй особисто присвоєно індивідуальний податковий номер рф НОМЕР_3.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 передано в іпотеку за договором іпотеки, де іпотекодержателем є ООО «СОКОЛ» (ІПН рф , російська федерація, м. Санкт-Петербург).

Відповідно до відкритих джерел інформації власниками ООО «СОКОЛ» (ІПН рф ) є ОСОБА_8 (ІПН рф НОМЕР_1 ) та ОСОБА_11 (ІПН рф НОМЕР_2 ).

Також установлено, що ОСОБА_8 є власником 37 та ОСОБА_11 є власником 34 суб`єктів господарської діяльності зареєстрованих на території російської федерації.

Таким чином кошти отримані у якості доходів від ведення господарської діяльності вказаних готелів можуть виводитися на підконтрольні офшорні підприємства та перераховуватися на рахунки підконтрольних підприємств у російській федерації що надає можливість використовувати отримані кошти для фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

Прокурор вказував, що є підстави вважати, що нерухоме майно за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 13/1, яке перебуває у власності ВКФ «Вікторія» (), має доказове значення для встановлення істини по вказаному кримінальному провадженню, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій та можливо набуто кримінально протиправним шляхом тому відповідно до вимог ст. 98 КПК України має ознаки речових доказів та визнано речовим доказом постановою слідчого від 03.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року клопотання задоволено.

Накладено арешт на речовий доказ в кримінальному провадженні №0000281, а саме на нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» (), шляхом заборони відчуження, розпоряджання та користування майном.

Передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () для управління активи в порядку та на умовах, визначених статями 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» речові докази у кримінальному провадженні №0000281, а саме: нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» ().

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що прокурором у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів, тому слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження та можливого використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ВКФ «Вікторія», 17.09.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову про відмову у задоволенні клопотання.

Просив поновити строк на оскарження, оскільки копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року отримав 15 вересня 2025 року.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що в даному випадку єдиним власником ВКФ «ВІКТОРІЯ» є громадянка України ОСОБА_10 , яка не перебуває в санкційному списку, ні вона, ні майно, що на праві власності належить ВКФ «ВІКТОРІЯ» не мають жодного відношення до російської федерації в розумінні положень ЗУ «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів», отже позбавлення права власності в даному випадку не є легітимним.

У ВКФ «ВІКТОРІЯ» відсутній будь-який дохід (прибуток від діяльності), який би міг теоретично виводитися на підконтрольні офшорні підприємства та перераховуватися на рахунки підконтрольних підприємств у російській федерації, що виключає наявність складу злочину, що передбачений ч.4 ст. 110-2, ч.3 ст.209 КК України.

Слідчий суддя задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно та визначення порядку його зберігання, не врахував попереднє рішення суду апеляційної інстанції, яким визнане незаконним та необґрунтованим позбавлення власника майна ВКФ «ВІКТОРІЯ» права користування та розпорядження цим майном, а також відсутність фактичних та правових підстав для його передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У вказаному кримінальному провадженні на протязі більш ніж три роки жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину. У кримінальному провадженні відсутні будь-які відомості про спроби власників ВКФ «ВІКТОРІЯ» або інших осіб які діють в інтересах підприємства, вжити протиправні заходи щодо майна на яке ухвалою слідчого судді накладений арешт.

Прокурор перед зверненням до слідчого судді повинен був звернутись до власника майна з письмовим проханням добровільно передати майно в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, і тільки якщо була б відсутня згода власника, міг звернутися із відповідним клопотанням до слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника володільця майна в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній просив задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника володільця майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000281 від 09.04.2022 за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті ст. 110-2 та частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України.

На території Одеської області невстановленими досудовим розслідуванням особами здійснюється діяльність, метою якої є організація протиправних механізмів, спрямованих на незаконне виведення коштів з території України, фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, а також легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

Відповідно до наявних матеріалів у кримінальному встановлено, що відповідно до наявної інформації в матеріалах кримінального провадження встановлено ряд СГД засновники та учасниками яких є громадянами російської федерації та можуть бути причетними до фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, ухилення від сплати податків та зборів.

Зокрема відповідно до матеріалів наданих ДСР НПУ установлено, що на території Одеської області функціонують чотири готелі, власниками яких є суб`єкти господарської діяльності зареєстровані на території України, проте бенефіціарними власниками яких є громадяни російської федерації.

Також установлено, що вказані готелі передано в іпотеку двом російським суб`єктам господарювання, бенефіціарними власниками яких є ті ж особи, що є власниками українських підприємств - власників готелів. Наявність такої схеми не виключає можливість здійснення постійних платежів на користь підприємств російської федерації і подальше фінансування збройної агресії проти України.

Зокрема установлено, що у місті Одеса функціонує готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Фактично вказаний готельний комплекс належить та підконтрольний громадянам російської федерації ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру права власності на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» ().

Згідно відомостей з інформаційних баз даних ЄДРПОУ власником 100 % статутного капіталу ВКФ «ВІКТОРІЯ» є ОСОБА_10 .

Відповідно до відкритих джерел інформації установлено, що ОСОБА_10 є засновником двох підприємств зареєстрованих на території м. Санкт-Петербург російської федерації, у т.ч. ООО «ПЛАСТМАССЫ» (ІПН рф ), а також їй особисто присвоєно індивідуальний податковий номер рф НОМЕР_3.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 передано в іпотеку за договором іпотеки, де іпотекодержателем є ООО «СОКОЛ» (ІПН рф , російська федерація, м. Санкт-Петербург).

Відповідно до відкритих джерел інформації власниками ООО «СОКОЛ» (ІПН рф ) є ОСОБА_8 (ІПН рф НОМЕР_1 ) та ОСОБА_11 (ІПН рф НОМЕР_2 ).

Також установлено, що ОСОБА_8 є власником 37 та ОСОБА_11 є власником 34 суб`єктів господарської діяльності зареєстрованих на території російської федерації.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що є підстави вважати, що нерухоме майно за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 13/1, яке перебуває у власності ВКФ «Вікторія» (), має доказове значення для встановлення істини по вказаному кримінальному провадженню, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій та можливо набуто кримінально протиправним шляхом тому відповідно до вимог ст. 98 КПК України має ознаки речових доказів та визнано речовим доказом постановою слідчого від 03.06.2022 року.

21.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на речовий доказ в кримінальному провадженні №0000281, а саме на нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» (), шляхом заборони відчуження, розпоряджання та користування майном.

Передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () для управління активи в порядку та на умовах, визначених статями 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» речові докази у кримінальному провадженні №0000281, а саме: нежитлове приміщення готелю та ресторану (реєстраційний номер нерухомого майна 101), загальною площею 3989,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності зареєстровано за ВКФ «ВІКТОРІЯ» ().

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з того, що прокурором у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів, тому слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження та можливого використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегією суддів встановлено, що повний текст ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року було отримано 15.09.2025 року, а тому строк на подання апеляційної скарги не пропущений.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, апеляційний суд враховує також і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, апеляційний суд виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном в даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.

Доводи апелянта про те, що на протязі більш ніж три роки жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Щодо доводів апелянта, що в даному випадку єдиним власником ВКФ «ВІКТОРІЯ» є громадянка України ОСОБА_10 , яка не перебуває в санкційному списку, ні вона, ні майно, що на праві власності належить ВКФ «ВІКТОРІЯ» не мають жодного відношення до російської федерації в розумінні положень ЗУ «Про основні засади примусового вилучення в Україні об?єктів права власності російської федерації та її резидентів», отже позбавлення права власності в даному випадку не є легітимним, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовимзаходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор перед зверненням до слідчого судді повинен був звернутись до власника майна з письмовим проханням добровільно передати майно в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, і тільки якщо була б відсутня згода власника, міг звернутися із відповідним клопотанням до слідчого судді, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки у ст.100 КПК України не передбачено обов`язкової письмової згоди власника майна.

Щодо передачі майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, слід зазначити наступне.

Згідно з абз. 7 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

У відповідності до ч. 7 ст. 100 КПК України у випадках, передбачених п.п. 2, 4 та абз. 7 ч. 6 цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із ст.ст. 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абз. 7 ч. 6 цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» № 772-VIII встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року. Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону № 772-VIII, у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.

Відповідно до ст. 21 Закону № 772-VIII встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Активи, зазначені у ч. 1 цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про передачу вказаних об`єктів нерухомого майна, як речових доказів у кримінальному провадження № 0000281 від 09.04.2022, в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління цим нерухомим майном, що відповідає положенням ч. 6 ст. 100 КПК України та ст.ст. 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясування під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ВКФ «Вікторія» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року - задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ВКФ «Вікторія» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4