КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3251/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 13 лютого 2026 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не містить даних на підтвердження наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання особи під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За доводами сторони захисту, прокурором та судом всупереч вимогам ст.178 КПК України, не враховані дані про особу обвинуваченого, а саме його зразкову поведінку, відсутність попередніх судимостей та наявність міцних соціальних зв`язків (постійне місце проживання, позитивна репутація, попереднє навчання/робота).

Крім того, просить врахувати, що згідно довідки ТОВ «ПЕРСТОМ» від 22 травня 2025 року ОСОБА_6 потребує лікування та додаткових діагностичних процедур, які неможливо провести в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Посилаючись на ряд рішень Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що суд безпідставно продовжив строк тримання ОСОБА_6 під вартою.

За наслідками апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити. У випадку того, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК - змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В судове засідання учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, не з`явилися, клопотання про розгляд провадження за їх участі не подавали.

У зв`язку з цим суд, діючи відповідно до положень ч.4 ст.422-1 КПК України, здійснює розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001376 від 27 липня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дане клопотання обґрунтував тим, що метою застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, вчинити вплив на свідків (понятих і інших осіб, які приймали участь у проведенні слідчих дій), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 13 лютого 2026 року.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним у вчиненому злочині.

При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений,в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків.

Зокрема, судом враховано той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, офіційно не працевлаштований, не судимий, доказів про перебування в нього на утриманні дітей чи інших осіб не надано.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданій апеляційній скарзі.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту про порушення вимог ст. 178 КПК України є необґрунтованими.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які захисник посилається в поданій апеляційній скарзі.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 13 лютого 2026 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4