Номер провадження: 11-сс/813/75/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_10 та представників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_12 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.09.2025 про арешт майна у к/п №00000004 від 01.07.2024 за ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №00000004 від 01.07.2024 було задоволено клопотання ст. детектива ТУ БЕБ в Одеській обл. ОСОБА_13 та було накладено арешт на:

- нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90.2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- нежилі приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 114 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1379.4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45.9 кв.м, (номер об`єкта в РПВН:11320697) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 .

Заборонено будь-яким юридичним та фізичним особам користуватися, розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту є необхідність збереження нерухомого майна та запобігання можливості його відчуження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представники ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_12 , подали апеляційні скарги, в якій вказують на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_12 та ОСОБА_14 та здається в оренду на протязі тривалого часу для розміщення аптек, що підтверджується відповідними договорами оренди, актом приймання-передачі приміщення та відповідним фотознімками. Востаннє був укладений договір оренди з ТОВ «ЛІЗИНГ ФАРМАЦІЯ» строком до 31.12.2027;

- органом досудового розслідування не було встановлено правильних ідентифікуючих ознак приміщення, в якому проводилася незаконна діяльність;

- ОСОБА_12 не має жодного відношення до зазначеного кримінального провадження, та не має будь якого процесуального статусу;

- фактично ухвала слідчого судді містить цитування клопотання детектива та норм КПК України, однак не містить висновків з приводу відношення майна ОСОБА_12 у виді приміщення, яке використовується протягом тривалого часу від приміщення аптеки до обставин зазначеного кримінального провадження;

- у рапорті оперативного співробітника, який долучений до клопотання детектива міститься фото будівлі, де за версією органу досудового розслідування здійснюється незаконна діяльність, однак зазначена будівля не є приміщенням, яке належить ОСОБА_12 на яке накладено арешт.

За таких обставин, представникиОСОБА_11 та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді від 02.09.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити детективу у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на нежитлові приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_2 заг. площею 114 кв. м, реєстраційний № 101.

Окрім того, на вказану ухвалу також подав апеляційну скаргу ОСОБА_10 , в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою з таких підстав:

- Він ОСОБА_10 є власником 1/3 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , заг. площею 1379,4 кв. м. Зазначене приміщення з 2023 року здається в оренду медичній компанії «Одрекс», що підтверджується відповідними договорами оренди та інформацією, яка міститься на офіційному сайті медичного закладу;

- в обґрунтування клопотання детектив надав копію Договору купівлі-продажу від 28.12.2020 посвідченого нотаріусом ОСОБА_15 , реєстровий № 3306, водночас при аналізі цього документа вбачається, що Предметом договору від 28.12.2020 є приміщення площею 245,8 кв.м., яке має інший реєстраційний номер - 01, має інших власників, так як згідно цього договору покупцями є ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а не ОСОБА_10 . Натомість, згідно з витягом з ДРРП та Договором купівлі-продажу від 26.03.2021, належне ОСОБА_10 майно має такі характеристики: Об?єкт-Приміщення площею 1379.4 кв.м., реєстраційний номер: 101, ОСОБА_19 (1/3 частка), відтак, детектив просив накласти арешт на майно, як співвласника об`єкта, № 101, але в якості доказів надає правовстановлюючі документи на об?єкт №01, у якому він має права власності.

- всупереч вимог КПК України із клопотанням про арешт майна третьої особи до слідчого звернувся слідчий,

За таких обставин, ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02.09.2025.

В судовому засіданні апеляційного суду представники власників майна підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, натомість прокурор не заперечував проти скасування арешту з нежитлового приміщення за адресою м. Одеса, вул. Філатова, 86, як накладеного помилково.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на таке.

Так, п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, підрозділом ТУ БЕБ в Одеській обл. проводиться досудове розслідування у к/п №0000004 від 01.07.2024 за підозрами: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України та ОСОБА_39 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування встановлено, що незважаючи на встановлений законодавством порядок діяльності щодо організації та проведення азартних ігор, невстановлена в ході здійснення досудового розслідування особа у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше червня 2023, знаходячись у невстановленому місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення за рахунок неправомірних дій у сфері господарської діяльності, обрав способом здійснення своїх злочинних намірів незаконне отримання прибутку, як результат протиправного зайняття діяльністю з організації і проведення азартних ігор та організації і функціонування закладів з метою надання доступу до азартних ігор, які проводяться в мережі Інтернет, на території міста Одеси, яка, відповідно до положень ЗУ ««Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» може проводитися виключно юридичною особою - резидентом України, за наявності у суб`єкта господарювання відповідних передбачених Законом ліцензій із використанням сертифікованого відповідно до Закону та підключеного до Державної системи онлайн-моніторингу грального обладнання та онлайн-систем організаторів азартних ігор, усвідомлюючи та розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розробив детальний злочинний план, направлений на досягнення мети незаконного збагачення від здійснення протиправної господарської діяльності, який полягав у вчиненні наступних послідовних дій: -залучення до вчинення кримінального правопорушення інших осіб, узгодження та розподіл ролей між учасникам злочинної групи; -підшукання приміщень на території м. Одеса, які б в подальшому використовувались в якості гральних залів для незаконного проведення азартних ігор на комп`ютерних симуляторах в електронному (віртуальному) казино, для чого необхідно облаштувати їх під інтерактивні ігрові зали, в тому числі за допомогою персональних комп`ютерів та іншої техніки; -встановлення зв`язку з агентами ігрової платіжної системи «Champion» та «SimpleGames», з метою домовленості щодо перерахування відповідних сум грошових коштів на рахунки агентів, взамін на отримання логінів та паролів доступу до ігрових платіжних систем та надання створеній мережі інтерактивних гральних закладів віртуальних коштів для проведення незаконних азартних ігор; -облаштування обраних приміщень спеціальною технікою, в т.ч. комп`ютерами, клавіатурами, комп`ютерними мишами, столами, камерами внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження з метою забезпечення належного функціонування гральних закладів; розподіл між співучасниками незаконного прибутку, отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення при обставинах, викладених у клопотанні слідчого.

За версією органу досудового розслідування, група зазначених вище підозрюваних осіб для здійснення своєї незаконної діяльності використовувала приміщення, на які оскаржуваною ухвалою накладено арешт, в яких розміщували незаконні гральні заклади.

Метою накладення арешту на майно детектив БЕБ визначив необхідність збереження майна, яке зберегло на собі сліди вчинення злочину, а саме було безпосереднім місцем його вчинення.

Однак, зазначена аргументація не може бути визнана достатньою з огляду на такі обставини.

Відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 172 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

При цьому, ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У якості обґрунтування клопотання детективом був наданий рапорт ст. оперуповноваженого в ОВС УСР НП в Одеській обл. ОСОБА_40 , в якому міститься фото приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка має характерні зовнішні ознаки приміщення, де проводяться азартні ігри.

Водночас, як вбачається із протоколу обшуку від 04.03.2025 в ході його проведення були виявлені робочі місця гравців, крісла, столи, монітори, які перебували в увімкненому стані та транслювали програмне забезпечення для азартних ігор.

Відповідно до долученого детективом БЕБ витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна за аресою: АДРЕСА_2 є 101, площа 114 кв. м, власники ОСОБА_12 , ОСОБА_14 .

В той же час, представником власника майна були надані відомості про те, що приміщення, яке належить ОСОБА_12 здається в оренду на протязі тривалого часу для розміщення аптек, що підтверджується відповідними договорами оренди та були надані фотознімки приміщення аптеки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Філатова, буд. 86.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_12 не має будь якого статусу у вказаному кримінальному провадження, її відношення до обставин зазначеного провадження із матеріалів, якими обґрунтоване клопотання жодним чином не вбачається.

Відтак, з огляду на зазначені обставини та позицію прокурора ОСОБА_41 , який не заперечував проти скасування арешту із зазначеного приміщення, апеляційні скарги представників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_12 , підлягають задоволенню.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до таких висновків.

У клопотанні про арешт майна детективом БЕБ зазначені наступні ідентифікаційні дані об`єкта нерухомого майна площа 1379, 4 кв. м, реєстраційний номер 101, власники ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_10 , що також підтверджено витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі аналізу долучених до клопотання матеріалів, зокрема рапорту оперативного співробіника, дійсно вбачається, що у зазначеній будівлі знаходиться приміщення, яке має зовнішні ознаки, в якому можливо проводяться азартні ігри.

Однак апеляційний суд наголошує, що відповідно до при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя відповідно до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати, серед іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із наданих власником ОСОБА_10 матеріалів, приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Філатова, буд. 38 з 2023 року здається в оренду медичній компанії «Одрекс», що підтверджується відповідними договорами оренди та інформацією, яка міститься на офіційному сайті медичного закладу.

Більш того, зі змісту матеріалів, якими обґрунтоване клопотання детектива БЕБ також вбачається, що приміщення, в якому проводяться азартні ігри фактично є частиною приміщення загальною площею 1379,4 кв.м.

В той же час, орган досудового розслідування не вжив будь-яких заходів для ідентифікації приміщення, в якому за його версією проводяться азартні ігри, шляхом зазначення його конкретної площі, планування, зовнішніх ознак тощо що безумовно є істотним порушенням права власності осіб.

У цьому контексті апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд також зауважує, що У п. 44 рішення Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013 (заява № 57404/08) ЄСПЛ наголошує, що для того щоб втручання було сумісним із положенням першого речення ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального (суспільного) інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати "справедливий баланс" між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, п. 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого - тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, п. 75).

Відтак, на підставі зазначених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_12 необґрунтовано порушує їх право власності та право власності інших осіб та потреби кримінального провадження не виправдовують таке втручання у права власників.

Щодо іншого нерухомого майна на яке оскаржуваною ухвалою накладено арешт апеляційний суд вважає, що в даному випадку не можливо розглядати питання щодо нього окремо, оскільки можливі аналогічні недоліки при його складання детективом БЕБ.

Водночас, колегія суддів також враховує повідомлену прокурором ОСОБА_44 інформацію з приводу того, що досудове розслідування кримінального провадження №00000004 від 01.07.2024 завершене та обвинувальний акт скерований до суду, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості повернути клопотання прокурору для усунення його недоліків в порядку ст. 173 КПК України, а тому оскаржувана ухвала піддягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання детектива про арешт майна.

Водночас, у разі наявності правових підстав прокурор, який підтримає публічне обвинувачення у зазначеному кримінальному провадженні в суді, не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним клопотанням про накладення арешту на майно.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_10 та представників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_12 підлягають задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання детектива про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_10 та представників ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_12 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.09.2025, про арешт майна у к/п №00000004 від 01.07.2024 за ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ст. детектива ТУ БЕБ в Одеській обл. ОСОБА_13 про накладення арешту на нерухоме майно, перелічене в мотивувальній частині ухвали, в межах к/п №00000004 від 01.07.2024 за ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4