УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 372/4750/24

провадження № 51-119 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року,

установив:

Вироком судової колегії в кримінальних справах Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року у справі № 66-557, засуджено ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених пунктами «а», «г», «е», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 193 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі. Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , рішення щодо яких не оскаржуються.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 лютого 2002 року вирок Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року щодо ОСОБА_4 змінено. Дії ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 193 КК України на ч. 3 ст. 357 КК України 2001 року і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 6 місяців. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року у справі №66-557.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року, залишено без задоволення апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7 , а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року, - без зміни.

Не погоджуючись із ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений подав касаційну скаргу.

У касаційній скарзі засуджений зазначає, що під час розгляду його кримінальної справи у 2001 році склад Київського обласного суду було сформовано з порушенням вимог діючого на той час Закону України «Про судоустрій України» № 2022?Х від 5 червня 1981 року, оскільки, на його думку, народні засідателі не були відібрані у порядку черговості, не були залучені рішенням голови судової палати з розгляду кримінальних справ, а також не отримували письмових запрошень із роз`ясненням прав та обов`язків.

На його переконання, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправильного висновку, що обрання народних засідателів рішенням Київської обласної ради народних депутатів від 5 серпня 1997 року № 92?09?ХІІ автоматично надавало їм право брати участь у будь-якій справі незалежно від порядку залучення, визначеного ЗУ № 2022?Х. Він вважає, що суди проігнорували вимоги кримінального процесуального закону та зазначає, що незаконний склад суду є безумовною підставою для скасування судових рішень відповідно до ст. 412 КПК України.

Посилаючись на відповідь голови Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2024 року, у якій зазначено, що в матеріалах кримінальної справи відсутнє рішення Голови суду або Голови судової палати про залучення народних засідателів, засуджений вважав цю інформацію нововиявленою обставиною, у зв`язку з цим він просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року і направити заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами на новий розгляд у суд першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження засудженому належить відмовити, з огляду на таке.

Закріплене у ст. 460 КПК України право подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути реалізоване лише за підтвердження обставин, перелічених у ч. 2 ст. 459 цього Кодексу, а саме: штучного створення або підроблення доказів, неправильності перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдивих показань свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інших обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рушення і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Заява засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами була мотивована тим, що вирок, який ухвалений Київським обласним судом у складі суддів та трьох народних засідателів підлягав скасуванню через незаконний склад суду. Заявники допускали, що народні засідателі були залучені до справи з порушенням вимог ЗУ № 2022?Х.

Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 27 серпня 2025 року, перевірив доводи заявників та залишив без задоволення заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року. В ухвалі суд зазначив, що обставина на яку посилались заявники щодо незаконності складу суду не є нововиявленою в розумінні процесуального закону. Склад суду був відомий засудженому з 2001 року, тому порушення питання про незаконність залучення народних засідателів більш як через 20 років після розгляду справи було розцінене судом як спроба переглянути законний та обґрунтований вирок суду.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції засуджений оскаржив його в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду, перевірила доводи апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними, наведеним у касаційній скарзі, погодилась із висновками суду першої інстанції.

Мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що з аналізу вироку Київського обласного суду від 16 лютого 2001 року встановлено, що судовий розгляд здійснювався у складі суддів і трьох народних засідателів, тобто згідно з вимогам Закону України «Про судоустрій України» № 2022?Х та відповідно до положень КПК України 1960 року. Отже, склад суду відповідав законодавству, чинному на час розгляду справи, а участь народних засідателів підтверджувалась рішенням Київської обласної ради народних депутатів № 92?09?XXII від 5 серпня 1997 року. Це свідчило про те, що зазначені особи входили до списку народних засідателів, сформованого у законний спосіб, і мали правові підстави для участі у судовому розгляді.

Колегія суддів також зауважила, що засуджений був ознайомлений з матеріалами справи ще у 2001 році, знав склад суду, не заявляв відводів та не порушував питання незаконності складу суду у касаційній скарзі від 2002 року. За таких обставин твердження про те, що відповідні дані не могли бути йому відомі, колегія суддів визнала безпідставними. Наявність у засудженого захисників у судах першої та касаційної інстанцій свідчила про забезпечення його права на правову допомогу, тому посилання на відсутність юридичної освіти не могло бути підставою для визнання обставин нововиявленими.

Згідно із положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала Київського апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Наведені у касаційній скарзі обставини не відповідають критеріям нововиявленим у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, тому підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3