Справа № 127/2311/24
Провадження №11-кп/801/191/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

представника УВП №1 - адвоката ОСОБА_9

представника УВП №1 ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку,

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, а саме визнання незаконним та скасування рішення комісії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» (далі ДУ «ВУВП (№ 1)») про відмову в представленні до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк від 04.04.2023 (протокол № 9).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні об`єктивними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що висновок щодо ступеню виправлення засудженого ОСОБА_11 був прийнятий з порушенням встановленого на час його прийняття порядку, а тому правові підстави для визнання зазначеного висновку, а відтак і рішення комісії ДУ «ВУВП (№ 1)» від 04.04.2023, незаконними відсутні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_8 просить суд визнати незаконним та скасувати рішення адміністративної комісії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» від 29.112022, яке було скасовано до вказівки органів прокуратури, суд приходить до висновку, тому в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено.

На погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги обґрунтовує тим, що ним неодноразово подавав заяви про відвід судді ОСОБА_1 від участі в розгляді Клопотання (заяви від 25 квітня 2024 року та від 1 липня 2024 року), обґрунтувавши наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Але в задоволенні заявлених відводів безпідставно відмовлено, чим порушено його право на розгляд справи судом.

Адміністрація Установи не надала суду доказів, на підставі яких було зроблено висновок щодо ступеня виправлення, зокрема Щоденник індивідуальної роботи із засудженим та індивідуальну програму соціально-виховної роботи, а тому було неможливо перевірити відповідність Рішення встановленим вимогам.

Зазначає, що самостійно він не міг надати суду такі докази, у зв`язку з чим заявив клопотання про витребування доказів та виклик свідків. Однак суддя відмовив в задоволенні вказаного клопотання, що свідчить про його небажання встановити об`єктивну істину.

Стверджує, що індивідуальна програма соціально-виховної роботи із ним не виконуватись та не складалась.

У висновку щодо ступеня виправлення відсутній підпис представника уповноваженого органу з питань пробації, що свідчить про недотримання наведеної норми. До того ж повноваження вказаного органу взагалі не були законодавчо визначені на час прийняття Рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого з викладених у ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, виконавши вимоги ч.3 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2008 ОСОБА_11 засуджений за статтею 94 Кримінального кодексу України (далі КК) в редакції 1960 року та пунктами 7, 13 частини другої статті 115, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296 КК з урахуванням приписів статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 17.03.2009 вирок в частині кваліфікації діяння ОСОБА_11 та призначеного покарання залишений без змін, однак вирок скасований в частині цивільного позову потерпілого і в цій частині призначений новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 537 ч. 1 п. 13-1 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ст. 539 ч. 2 КПК України, розглядає скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18.10.2022, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18.10.2022, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст.81,82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений ОСОБА_8 оскаржив рішення адміністративної комісії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» від 04.04.2023, яким було відмовлено в представленні його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженого, що не став на шлях виправлення.

Згідно п. 9 розділу І Положенням про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2013 за № 2300/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.11.2013 за № 1863/24395 (в ред. від 19.08.2021) соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу. Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Зі змісту абзацу четвертого пункту 9 розділу І Положення випливає, що у результаті проведення оцінки ризиків визначаються криміногенні потреби засудженого, на мінімізацію яких спрямовуються цілі та заходи в межах індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 9 розділу І Положення індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим складається начальником відділення соціально-психологічної служби, до якого було розподілено засудженого.

Згідно абзацу шостого п.9 розділу І Положення визначено, що індивідуальна програма є документом, який постійно використовується в роботі із засудженим, коригується та доповнюється за необхідності.

Згідно з реченням першим абзацу сьомого пункту 9 розділу І Положення перша індивідуальна програма соціально-виховної роботи складається у термін не пізніше 30 днів з дня прибуття засудженої особи до установи виконання покарань.

Абзацом восьмим пункту 9 розділу І Положенням визначено, що кожні шість місяців індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим переглядається начальником відділення соціально-психологічної роботи, до якого розподілено засудженого, з метою визначення досягнутих результатів, рекомендацій щодо подальшої соціально-виховної роботи з засудженим, які вносяться у відповідний розділ Щоденника індивідуальної роботи із засудженим.

Відповідно до речення першого абзацу дев`ятого пункту 9 розділу І Положення кожні шість місяців здійснюється перегляд оцінки ризиків, під час якого враховуються отримані результати соціально-виховної роботи із засудженим за попередній період та інформація щодо факторів ризику засудженого. При цьому реченням другим цієї норми визначено, що за результатами перегляду оцінки складається індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим на наступні шість місяців, яка може містити як нові цілі та заходи до них, так і передбачати продовження роботи над цілями, поставленими на попередньому етапі, та включати актуальні заходи на цей період.

Приписи розділу IV не містять застережень щодо обов`язкової наявності підпису засудженого за результатами проведення з ним відповідних заходів, визначених розділом І Положення, що спростовує доводи ОСОБА_8 про те, що його не ознайомлено із Індивідуальною програмою.

Суд першої інстанції зазначив, що Висновок щодо ступеню виправлення засудженого був складений відповідно до приписів Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 19.01.2023 за № 294/5 (далі Методика).

При цьому, як суд зазначив вище, оцінюючи доводи учасників судового провадження суд має використовувати саме реакції Методики, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення, тобто в редакції наказу Міністерства юстиції України від 19.01.2023 за № 294/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2023 за № 117/39173.

Пунктом 1 Розділу ІІ Методики визначено, що під час складання проекту висновку враховуються: інформація, отримана з матеріалів особової справи; дані з Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту; оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, визначена за допомогою підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту; стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим; дані Щоденника.

Відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Методики складений проект висновку подається для подальшого обговорення та розгляду комісією, визначеною розділом VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - комісія).

Методикою визначено, що у структурі висновку передбачаються шість розділів: І «Загальна інформація», II «Критерії оцінки виправлення засудженого», III «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», IV «Стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи», V «Характеристика під час відбування покарання», VI «Психологічна характеристика засудженого».

Згідно з пунктом 10 Розділу ІІ Методики після обговорення результатів інформації, наведеної у проекті висновку, комісією підсумовується загальний бал розділів ІІ-VІ та визначається відповідний ступінь виправлення засудженого, а саме: якщо бал варіюється від «0» до «60» включно, то засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання на підставі статей 81, 82 КК; якщо бал становить «61» та вище, то засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання на підставі статей 81, 82 КК.

З висновку комісії щодо ступеню виправлення засудженого ОСОБА_11 вбачається, що він був складений відповідно до зазначених вище приписів.

Згідно з витягом з протоколу № 11 від 13.04.2023 після обговорення результатів інформації, наведеної у проекті висновку щодо ОСОБА_8 , комісією підсумовано загальну кількість балів розділів ІІ-VІ висновку, яка становить 49 балів, що свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання на підставі статті 82 КК, а тому комісією ДУ «ВУВП №1» прийняте рішення про відмову ОСОБА_8 в представленні його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом апеляційної інстанції на виконання вимог ст. 404 КПК України, задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та допитано в судовому засіданні представника УВП №1 ОСОБА_10 , а також витребувано інформацію щодо наявності Щоденника індивідуальної роботи із засудженим.

Так, начальник відділення соціально-психологічної служби сектора для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі майора внутрішньої служби ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що працював із засудженим ОСОБА_13 , вів Щоденник індивідуальної роботи із засудженим. Діяв в межах своїх посадових обов`язків. Проводилась соціально-виховна робота, змін не спостерігалось. Щодо відсутності попередніх записів у Щоденнику пояснив, що раніше записи вносили у письмово, на даний час вносяться в електронній формі у Єдиному реєстрі засуджених та осіб, узятих під варту, і можливо не всі записи підтягнулись у реєстр відповідно до комп`ютерної програми. Програма не була реалізована, почався процес її ресоціалізації. Складалась Індивідуальна програма соціально-виховної роботи начальником відділення соціальної психологічної служби та ознайомлено в усній формі засудженого із заходами, які мають бути проведеними. Індивідуальний План виправлення та ресоціалізації не складався, оскільки не подавалось подання відносно ОСОБА_8 .

Щодо рішення у формі протоколу №9 від 04.04.2023 пояснив, що дійсно представник пробації повинен приймати участь у складанні протоколу, проте, не зазначено, яку саме участь. Представник пробації приймав участь шляхом складання акту та у брав участь у підготовці відмови.

Крім того, судом викликався в якості свідка уповноважений органу з питань пробації ОСОБА_14 , проте допитати її не представилось можливим, оскільки, згідно листа Філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, ОСОБА_14 звільнена в грудні 2024 року за власним бажанням.

Допитаний в судовому засідання як свідок психолог Установи ОСОБА_15 пояснив, що діях в межах своїх повноважень, проводив психологічну профілактичну бесіду із засудженим згідно щоденника. Якщо був запит, то складалась характеристика станом до 04.04.2021 року. Засуджений ОСОБА_8 відмовився пройти психологічне тестування, де були значні чинники, по яким засуджений характеризувався, через що він не набрав балів і характеристику надати не можливо. Зазначає, що рішення щодо ОСОБА_16 він не приймав, не є членом комісії.

Апеляційним судом витребувано з Установи копію Щоденника індивідуальної роботи із засудженим, з якого вбачається, що робота у Щоденнику розпочата з 08.02.2023, з урахуванням того, що з цього часу запроваджена електронна форма у Єдиному реєстрі засуджених та осіб, узятих під варту. Дані у Щоденник вносились згідно Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Також оглянуто в судовому засіданні особову справу засудженого ОСОБА_8 , з якої вбачається, що із засудженим проводилась соціально-виховна робота працівниками Установи належним чином, відповідно до нормативно-законодавчих актів та посадових обов`язків .

Також засудженим подано в додатках до апеляційної скарги копію рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2025, яким визнано протиправними дії працівників державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" щодо вилучення у засудженого ОСОБА_8 настільної електричної лампи, настільного електронного годинника та штучної ялинки згідно з Актом від 29.05.2025. Зобов`язати державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" повернути засудженому ОСОБА_8 зазначені вище предмети (речі).

Крім того, засудженим ОСОБА_8 подано до Вінницького окружного адміністративного суду ще один позов про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за яким ухвалою від 27 жовтня 2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі.

Вказані докази підтверджують лише незгоду ОСОБА_8 з деякими рішеннями адміністрації установи щодо нього, та підтверджують факт намагання засудженого в обраний ним спосіб встановити порушене його право в площині Кодексу Адміністративного Судичинства. Разом з тим, вказані докази не дають можливості оцінки правовідносини ,які виникли в ході розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 , про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку в даному провадженні з огляду на КПК України , зокрема ст .2 КПК України.

Щодо вимог ОСОБА_8 про неналежний склад суду першої інстанції , то колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалення судового рішення незаконним складом суду відповідно до п. 2 ч. 2 статті 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції

Проте посилання ОСОБА_8 на незаконність складу суду є надуманими і відхиляються апеляційним судом.

Так, 22.01.2024 року до Вінницького міського суду надійшла скарга засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, а саме визнання незаконним та скасування рішення комісії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» (далі ДУ «ВУВП (№ 1)») про відмову в представленні до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк від 04.04.2023 (протокол № 9).

Склад суду призначено для розгляду зазначеної скарги в результаті проведеного 22.01.2024 автоматизованого розподілу судових справ (т. 1 арк. пров. 6), проведеного відповідно до статті 35 КПК України.

Крім того, до Вінницького міського суду надійшла заява ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_1 , яку автоматизованою системою було розподілено судді ОСОБА_17 .

Вимоги обґрунтовує тим, що у заявника наявні підстави піддавати сумніву неупередженість судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 23.05.2025 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_8 про відвід слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 від розгляду зазначеної скарги.

Отже ОСОБА_8 скористався своїм правом на висловлення недовіри складу суду, його заява про відвід судді ОСОБА_1 була в установленому законом розглянута, а в її задоволенні відмовлено іншим суддею, що також був визначений в порядку статті 35 КПК України.

Ні в апеляційній скарзі, ані в поясненнях по її суті ОСОБА_8 не наводить істотних обставин, які б свідчили про те, що суддя ОСОБА_1 особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження або наявні інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 про ненадання можливості бути присутнім в судовому засіданні, т колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 в скарзі в суд першої інстанції та апеляційній скарзі особисто заявив та підтримав клопотання про розгляд його скарги в режимі відеоконференції.

Також , апеляційний суд враховує ,і доводи представників установи в тій частині ,що ОСОБА_8 не позбавлений права звернення до адміністрації установи для вирішення питань пов`язаних з виконанням вироку щодо нього.

Переглянувши в межах ч. 1 ст. 404 КПК України Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року, колегія суддів вважає, що вона відповідає критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України щодо її законності та обґрунтованості і не знаходить підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженим.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4