Справа № 716/2317/25
У Х В А Л А

про призначення справи до судового розгляду

20.01.2026 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000074 від 01.02.2024 року у відношенні ОСОБА_4 , уродженця с. Кадубівці, Заставнівського району, Чернівецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час інкримінованого кримінального правопорушення перебував на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», в силу ст..89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 року до Заставнівського районного суду Чернівецької області від прокурора Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшов затверджений обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування та розпискою про отримання обвинуваченим їх копій.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників процесу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти призначення судового розгляду.

Вивчивши обвинувальний акт з доданими до нього документами, суд вважає за можливе призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд, який провести у відкритому судовому засіданні, оскільки він підсудний Заставнівському районному суду Чернівецької області, підстави, передбачені КПК України для його закриття чи повернення відсутні.

Згідно ст.317 КПК України учасникам судового провадження слід роз`яснити, що вони вправі ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони бажають, також мають право під час ознайомлення з судовим провадженням робити з матеріалів необхідні виписки та копії.

Крім того, прокурор Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання від 5 до 10 років позбавлення волі.

На даний час існує наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, які на разі не зменшилися, останній з метою уникнення від покарання може переховуватись від суду.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 та можливого ухилення від судового розгляду, виникає необхідність в обранні стосовно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання.

Адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення вказаного клопотання, однак просили при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити альтернативний вид заставу, надавши про це суду письмове клопотання.

При цьому захисник пояснив, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується його підзахисному підпадає під перелік статтей при яких особі, яка скоїла злочин, при обранні запобіжного заходку суд має право не визначати розмір застави. Зазначив також, що ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від суду, не може впливати на свідків, немає необхідності також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, вказав, що ОСОБА_4 бажає продовжити військову службу, однак для цього йому потрібно пройти лікування, а в умовах СІЗО зробити це неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що на початку квітня 2022 року пішов добровольцем на війну, служив на Сумському та Донецькому напрямку один рік і вісім місяців. Покинув місце служби, оскільки потребував лікування «захворювання спини», йому необхідне було оперативне втручання. Вказав, що заставу за нього готові внести родичі, які збирають для цього кошти. Він неодружений, але проживає в цивільному шлюбі.

Прокурор вважав, що в разі визначення альтернативного виду запобіжного заходу, встановити максимальний розмір застави, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, заслухавши клопотання прокурора та захисника, з`ясувавши думку обвинуваченого з приводу заявлених клопотань приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду від 03.12.2025 року ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 лютого 2026 року.

На даний час ризики, які існували під час досудового розслідування кримінального провадження та на час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 не змінилися та не відпали, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався.

Відповідно до положень ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі,дані про особу обвинуваченого, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа. Слід зауважити, що обрання конкретного запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером (властивостями вчиненого злочину), одним з важливіших серед яких є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від неї (тяжкості) залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним). Зокрема, у п.2 ч.1 ст.178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч.1 ст.177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні.

Вирішуючи клопотання прокурора суд виходить із сутності пред`явленого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальних правопорушеннях, міцності соціальних зв`язків, наявності постійного місця роботи або навчання, репутації, майнового стану, наявності попередніх судимостей, наявності повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризику повторення протиправної поведінки тощо.

Наведені ж прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими, об`єктивно існують, а тому, подальше тримання під вартою ОСОБА_4 є виправданим.

При цьому, судом враховується також те, що частиною 8 статті 176 КПК України, регламентовано, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи викладене, а саме вимоги ч.8 ст.176 КПК України, виходячи також з сукупності обставин, що характеризують особу обвинуваченого, те, що він добровільно пішов служити в період війни, 1,8 місяців виконував свій громадянський обов`язок по відсічі збройної агресії російської федерації, стан його здоров`я, його бажання продовжити військову службу, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , підлягає задоволенню, при цьому суд також вважає, що підлягає задоволенню клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про визначення альтернативного виду запобіжного заходу.

Згідно із частиною третьою статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, пункт 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, який необхідно застосувати до обвинуваченого як альтернативний триманню під вартою, суддя виходить з того, що перш за все має бути врахована реальна можливість обвинуваченого виконувати умови запобіжного заходу. Зокрема, у разі визначення застави в порядку частини третьої статті 183 КПК України, необхідно встановити такий її розмір, який не буде завідомо непомірним для обвинуваченого і не становитиме для нього надмірного тягаря до такої міри, що фактично застосоване до нього тримання під вартою стане безальтернативним.

З урахуванням обставин цього кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає за необхідне визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків.

При цьому, суд вважає, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Крім того, в порядку частини п`ятої статті 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у зв`язку із встановленням ризиків перешкоджання кримінальному провадженні, суддя вважає за необхідне покласти на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Такі обов`язки за своїм характером не будуть занадто обтяжливими для обвинуваченого і здатні запобігти реалізації встановлених вище судом ризиків.

Керуючись ст.ст.177,178,183,193,194,196,197,205,315,369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на 29 січня 2026 року на 15-00 год.

Судовий розгляд кримінального провадження провести одноособово у відкритому судовому засіданні у приміщенні Заставнівського районного суду Чернівецької області.

У судове засідання викликати учасників процесу.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 березня 2026 року включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити ОСОБА_4 заставу, в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 199 680,00 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вказані обов`язки у разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 на строк не більше двох місяців.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити для виконання начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», де утримується обвинувачений.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Вступна і резолютивна частина ухвали постановлені у нарадчій кімнаті 20.01.2026 року.

Повний текст ухвали проголошено о 17:00 год. 20.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1