Справа № 462/9779/25
Провадження 1-кс/462/2198/25
У Х В А Л А

26 грудня 2025 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001209 від 02.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 24.12.2025 року звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова із клопотанням про скасування арешту на майно, в якому просить скасувати арешт на автомобіль марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , в частині заборони користування арештованим майном.

В обґрунтування якого зазначив, що СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001209 від 02.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В межах даного провадження слідчим суддею Залізничного районного суду м.Львова 09.12.2025 року було накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 . Оскільки у цьому кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі дії з використанням вказаного автомобіля, то вважає, що підстав для подальшого арешту цього транспортного засобу немає, просить такий арешт скасувати.

Власник майна та слідчий ВРЗуСТ СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить телефонограма, в судове засідання не з`явилися. При цьому, від слідчого надійшла заяви, в якій він просить проводити розгляд клопотання за його відсутності та зазначає, що не заперечує проти зняття арешту з зазначеного автомобіля.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання без участі власника майна та слідчого, оскільки, згідно положень ст.174 КПК, їх неявка не перешкоджає такому розгляду.

Дослідивши доводи заяви, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

При розгляді клопотання встановлено, що 02.12.2025 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0001209 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі того, що 02.12.2025 року близько 13:50 год. по вул.Патона 9 м. Львова, автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив наїзд в межах нерегульованого пішохідного переходу на пішоходів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухались з права на ліво по ходу руху автомобіля, внаслідок пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Ухвалою слідчого судді від 09.12.2025 року у рамках кримінального провадження №0001209 було накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цілому, який на праві власності належить ОСОБА_3 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування таким транспортним засобом.

Відповідно до положень ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98), оскільки у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, а у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» №13 від 02.07.2004 рокубуло звернуто увагу судів на те, що послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст.55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

З аналізу вищевказаних норм, закріплених у КПК України слідує, що однією з основних функцій кримінально-процесуального законодавства є відновлювальна функція, яка полягає у тому, що, як суд, так і орган досудового розслідування мають послідовно і неухильно вживати заходи, щоб порушені права потерпілих, зокрема і майнові, були як найшвидше відновлені.

Враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності на арештоване майно, з огляду на завдання кримінального провадження, пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку орган досудового розслідування прагне досягти у кримінальному провадженні, а також те, що слідчий проти скасування арешту в частині користування вказаного автомобіля не заперечує, слідчий суддя вважає можливим скасувати арешт автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони користування вказаним автомобілем, без зняття заборони його розпорядження та проведення з таким обліково-реєстраційних операцій.

Керуючись ст.100, 174 КПК України,

постановив:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , накладений згідно ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 09.12.2025 року у рамках кримінального провадження №0001209 від 02.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в частині заборони користування вказаним автомобілем, без зняття заборони розпорядження цим автомобілем та проведення з таким обліково-реєстраційних операцій.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність збереження арештованого майна та про кримінальну відповідальність, передбачену ст.388 КК України, в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1