Справа № 199/1057/25
ВИРОК

іменем України

12 жовтня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у склад (далі Суд):

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001029, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 серпня 2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котовка, Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, у військовому званні «солдат», судимого:

- 19.03.2024 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 cm. 185, ч. 2 cm. 15 та ч. 4 cm. 185, ч. 1 cm. 70, ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

- 15.10.2024 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 cm. 185, ч. 1 cm. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В С Т А Н О В И В:

Суд уважає доведеним, що солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом, в посаді старшого стрільця - оператора 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що на всій території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ЇХ, з 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжено, а останній раз - Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 № 3684-1Х, до 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року, будучи раніше судимим за скоєння злочину проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість, 16 серпня 2024 року о 19:51 годині прибув до магазину, розташованому на АЗС № КГ49 за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, 2М, що належить ТОВ «ОККО-ЛАИТ», перебуваючи в якому побачив на торгівельних стелажах: ніж Gerber Paraframe I Tanto SE; дві пари бездротових навушників Proove Charm black; окуляри с/з PLDPLD 4154/S/X 80755М9, в результаті чого у останнього раптово виник прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), ОСОБА_5 , 16 серпня 2024 року близько о 19:54 години, продовжуючи знаходитись в приміщенні магазину на АЗС № КГ49, діючи умисно, повторно, в умовах дії воєнного стану, з корисливого мотиву, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, скориставшись відсутністю інших відвідувачів та персоналу АЗС, з торгівельних стелажів таємне викрав чуже майно (крадіжка): бездротові навушники Proove Charm black у кількості дві одиниці, вартістю за одну одиницю 898,00 гривень, які сховав до лівої кишені своєї жилетки; ніж Gerber Paraframe I Tanto SE у кількості однієї одиниці, вартістю 1174,00 гривень та окуляри с/з PLDPLD 4154/S/X 80755М9 у кількості однієї одиниці, вартістю 2896,00 гривень, які поклав до правої кишені одягнутій на ньому жилетки, після чого, утримуючи викрадене майно, що належить юридичній особі-потерпілому ТОВ «ОККО-ЛАЙТ», з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в результаті чого отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив юридичній особі-потерпілій ТОВ «ОККО-ЛАЙТ» матеріальну шкоду на загальну суму 5866 гривень 00 копійок.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, головуючим суддею було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченій про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст. 349 КПК України головуючим суддею було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений не розуміє суть обвинувачення, що він не оспорює фактичні обставини справи, вона вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись: допитом обвинуваченого, також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, підтверджують судові витрати та відносно речових доказів.

Обвинувачений з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Судом у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, обвинувачений, прокурор зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також, обвинувачений на питання головуючого судді заявив, що така позиція є його волевиявленням, без стороннього на нього примусу або тиску з боку певної особи, домовленістю щодо яких не будь переваг.

Він на теперішній час під дією наркотичних засобів, психотропної або сильнодіючою речовини не знаходиться, не знаходиться у хворобливому стані.

З огляду на вище наведене у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначене прокурором, обвинуваченою є не усвідомленим ними, не відповідає їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформувалася під дією будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

З урахуванням встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України, керуючись ч. 4 ст. 371 КПК України, на місці, без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням в журнал судового засідання постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого; дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченої; підтверджують судові витрати та відносно речових доказів.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення крадіжки, за обставинами, місцем та часом, які викладені в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_4 Суду показав, що 16 серпня 2024 року о 19:54 годині в магазині, розташованому на АЗС № КГ49 за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, 2М, з торгівельних стелажів таємно викрав ніж Gerber Paraframe I Tanto SE, дві пари бездротових навушників Proove Charm black, окуляри с/з PLDPLD 4154/S/X 80755М9, після чого непомічений з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 .

Вважала, що винуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині найшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що ОСОБА_4 винен у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337, п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 368 КПК України, здійснивши судовий розгляд стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, дослідивши під час судового розгляду всі докази, надані сторонами кримінального провадження, Суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 винний у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими Судом та дослідженими під час судового розгляду.

У відкритому судовому засіданні Судом були досліджені подані сторонами докази.

Судом у судовому засіданні досліджувалися докази з боку сторони обвинувачення, відповідно до письмового клопотання прокурора ОСОБА_3 від 27.06.2025 року, що підтримав обвинувачений ОСОБА_4 та який не подавав докази.

Під час дослідження доказів сторони скористалися наданими їм процесуальними правами надавати Суду усні та письмові пояснення та заперечення.

Під час дослідження доказів Суд дійшов висновку, що спосіб отримання стороною обвинувачення доказів, визнаних Судом належними і допустимими, був справедливим, а процес дослідження доказів під час судового провадження забезпечував право обвинуваченого на захист.

Так, винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

- постановою про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання від 19 серпня 2024 року, якою визнано речовим доказом та визначено місце зберігання доказів камера схову ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що були вилучені 19.08.2024 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 15, а саме порожню коробку з-під ножа Gerber Paraframe IO Tanto SE, чорного кольору, яка упакована до спец.пакету №RIC2230149;

- довідкою про витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 21.08.2024 року №СЕ-19/113-24/4701-ТВ, на суму: 2 271,84 грн;

- постановою про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання від 23 серпня 2024 року, договір про надання фінансового кредиту під заставу №DP-55/13237/0 від 16.08.2024 року між позичальником: ОСОБА_4 та Повним Товариством «Ломбард» «ОНІКС», ОСОБА_6 » про закладання ним майна: бездротові навушники Proove Charm TWS, який 16.08.2024 надано Повним Товариством «Ломбард» «ОНІКС», ОСОБА_6 », визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №001029;

- постановою про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання від 23 серпня 2024 року, якою визнано матеріальний об`єкт : DVD-R диск, срібного кольору, з написом «hр», на якому знаходиться відеозапис від 16.08.2024 з назвою ІМС_0187.МР4 (розмір 108 945 КБ, відео МР4) - речовим доказом по кримінальному провадженню № 0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України; визнано відео запис від 16.08.2024 з назвою ІМС_0187.МРА (розмір 108 945 КБ, відео МР4), який знаходиться на DVD-R диск, срібного кольору, з написом «hр» - документом у кримінальному провадженні № 0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України;

Речовий доказ: DVD-R диск, срібного кольору, з написом «hp», долучено до матеріалів досудового розслідування та зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України;

- постановою про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання від 24 серпня 2024 року, якою визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №001029: договір про надання фінансового кредиту під заставу №DP-46.27013/0 від 17.08.2024 року між позичальником: ОСОБА_4 та Повним Товариством «Ломбард» «ОНІКС», ОСОБА_6 » про закладання ним майна: Gerber Paraframe IO Tanto SE, який надано Повним Товариством «Ломбард» «ОНІКС», ОСОБА_6 »;

- постановою про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання від 24 серпня 2024 року, якою визнано матеріальний об`єкт: DVD-R диск, помаранчевого кольору, з написом «VIDЕХ», на якому знаходиться відеозапис від 17.08.2024 з назвою IMG 0189.MP4 (розмір 62 657 КБ, відео МР4) речовим доказом по кримінальному провадженню № 0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України; визнано відео запис від 16.08.2024 з назвою ІМС_0189.МР4 (розмір 62 657 КБ, відео МР4), який знаходиться на DVD-R диск, помаранчевого кольору, з написом «VDЕХ» - документом у кримінальному провадженні №0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України; речовий доказ: DVD-R диск, срібного кольору, з написом «VIDЕX» долучено до матеріалів досудового розслідування та зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України;

- постановою про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання від 09 вересня 2024 року, якою визнано матеріальний об`єкт: DVD-R диск, помаранчевого кольору, з написом «VIDЕX», на якому знаходиться відеозаписи від 16.08.2024 з назвами: 1), взяв рево, вишкрябас ніж з коробки.mp4 (тип файлу МР4, розмір 51 172 КБ); 2). Виходить з АЗК.тр4 (тип файлу МР4, розмір 5 959 КБ): 3). Вхід.тр4 (тип файлу МР4 розмір 41 750 КБ); 4). гуляє по залу.тр4 (тип файлу MP4, розмір 30 173 КБ); 5), забрав окуляри, вийшов через задні двері. тр4 (тип файлу МР4, розмір 32 644 КБ);6). крадіжки навушників. тр4 (тип файлу МР4, розмір 57 086 КБ) - речовим доказом по кримінальному провадженню №0001029 - від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України; визнано відео записи від 16.08.2024 з назвами 1). взяв рево, вишкрябас ніж з коробки. тр4 (тип файлу МР4, розмір 51 172 КБ): 2). Виходить з АЗК. mр4 (тит файлу МР4, розмір 5 959 КБ): 3). Вхід. тр4 (тип файлу МР4, розмір 41 750 КБ);4) гуляє по залу. тр4 (тип файлу МР4, розмір 30 173 КБ); 5). забрав окуляри, вийшов через задні двері. тр4 (тип файлу МР4, розмір 32 644 КБ); 6). крадіжки навушників. тр4 (тип файлу МР4, розмір 57 086 КБ), які знаходяться на DVD-R диск помаранчевого кольору, 3 написом «VIDEX» документом у кримінальному провадженні №0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України; речовий доказ: DVD-R диск, срібного кольору, з написом «hp», долучено до матеріалів досудового розслідування та зберігається в матеріалах кримінальною провадження №0001029 від 18.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України;

- довідкою КП «ДБКЛНПД» ДОР від 21.08.2024 року, про те, що ОСОБА_4 не знаходиться на обліку і раніше за архівною документацією не значиться;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №365 від 24.05.2023 року, що ОСОБА_4 вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №748 від 28.09.2023 року, про те, що солдат ОСОБА_4 , старший стрілець-оператор 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, вважається таким, що 28 вересня 2023 року отримав поранення під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії та був доставлений до районної лікарні, с. Новодмитривка Донецької області;

- контрактом про проходження громадянина ми України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу відносно ОСОБА_4 ;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23 січня 2024 року, про те, що ОСОБА_4 затримано 23 січня 2024 року;

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Хоча Суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. Суд має переконатися, що мотиви рішення, наведені національними судами, не були автоматичними або стереотипними.

Тобто, право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, але суд зобов`язаний дати відповідь на істотні аргументи сторони.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі скорочено Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі скорочено ЄСПЛ) суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Перес проти Франції» (рішення від 12.02.2004) вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі «Жогло проти України» (п. 38, рішення від 24.04.2008 року) зазначив, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту.

Суд отримав можливість ознайомитися з позиціями сторони обвинувачення та сторони захисту, та вважає, що викладені в них мотиви зрозумілі.

Також слід констатувати, що в ході розгляду справи жодна зі сторін не стверджувала про існування обмежень у реалізації донести свою позицію до Суду та не повідомляла про перешкоди у її доведенні.

Отже, Суд забезпечив змагальність судового процесу і ключовим предметом оцінки є лише переконливість кожної з позицій в аспекті стандарту доведення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Також, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що всі докази у кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.

Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Згідно ст.ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відомості, вказані у цьому вироку в частині складу кримінальних правопорушень, є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК.

Для того, щоб встановити направленість умислу, необхідно враховувати зовнішній прояв діяння, який розкриває внутрішній (психічний) його процес, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.

За даним кримінальним провадженням Суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій.

Ці докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо належності, допустимості, достовірності.

Всі докази подані Суду стороною обвинувачення взагалі, переконливо свідчать про наявність у діяннях обвинуваченого об`єктивної сторони інкримінованих злочинів.

За таких обставин, Суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану,

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому Суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Застосовуючи покарання до ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, кримінальним проступком, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Останній є громадянином України, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні дітей, має вищу освіту, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, в посаді старшого стрільця-оператора 2 механізованого відділення З механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимий, характеризується задовільно, має реєстрацію та місце проживання, на обліку психіатра або нарколога не побуває.

Обставини які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди шляхом повернення власнику викраденого майна.

Обставини які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 є рецидив злочину.

Кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , є, відповідно до ст. 12 КК України, умисним тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2024 року за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

За приписом ч. 4 ст. 70 КК України (Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень) за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

За даним кримінальним провадженням ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 16 серпня 2024 року, тобто до постановлення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2024 року.

З огляду на такі обставини, до покарання, призначене ОСОБА_4 за цим вироком, Суд вважає необхідним, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України (Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень), шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі, приєднати покарання, невідбуте ОСОБА_4 , яке йому призначено вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2024 року та останньому призначити остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, оскільки на думку суду такий вид покарання зможе забезпечити досягнення його мети, підстави для призначення більш суворих видів покарання судом не встановлені і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення.

Суд вважає, що покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

За даним кримінальним провадженням запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою не обирався.

Цивільний позов під час досудового розслідування не заявлено.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта та складання ним висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/113-24/4701-ТВ від 21.08.2024 року, на загальну суму 2271 грн. 84 коп.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення (узгоджується з правовою позицією, яка викладена 13 вересня 2023 року у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду, справа № 638/4224/22, провадження № 51-2372 км 23).

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 100, ч. 2 ст. 124, ч.1 ст. 256, ч. 15 ст. 615 КПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість)місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України (призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень), до покарання, яке призначене ОСОБА_4 за цим вироком, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі, приєднати покарання, невідбуте ОСОБА_4 , яке йому призначене вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2024 року та ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбуття ОСОБА_4 призначеного покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати з 06 вересня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта та складання висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/113-24/4701-ТВ від 21.08.2024 року, на загальну суму 2271 грн. 84 коп.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази, після набрання вироку законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження:

- чотири DVD-R диски з відеозаписами та договір про надання фінансового кредиту під заставу №DP-46.27013/0 від 17.08.2024 року між позичальником: ОСОБА_4 та Повним Товариством «Ломбард» «ОНІКС», ОСОБА_6 » про закладання ним майна, зберігати в матеріалах справи;

- ніж Gerber Paraframe IО Tanto SE, чорного кольору, бездротові навушники Proove Charm TWS, - повернути власнику;

- порожню коробку з-під ножа Gerber Paraframe IО Tanto SE, - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України обов`язково вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Головуючий суддя: Воробй

12.11.2025