Номер провадження 1-кс/754/3937/25
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0001034 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: мобільний телефон «Iphone 6S» сірого кольору в прозорому силіконовому чохлі, який було поміщено до спец пакету KIV 1143400; пристрій для куріння, який було поміщено до спец пакету KIV 1143394; металевий предмет, схожий на кастет, який було поміщено до спец пакету KIV 1143393; пакування «Нова Пошта» з канцелярськими предметами, яке було поміщено до спец пакету PSP 4193432.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на те, що 06.12.2025 року приблизно о 14 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, пр-т. Червоної Калини, 16А, працівниками поліції був зупинений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що зберігає при собі психотропну речовину для власного вживання без мети збуту.

Крім того, 06.12.2025 було проведено затримання особи, що вчинила кримінальний проступок та особистий обшук гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого, окрім іншого, було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Iphone 6S» сірого кольору в прозорому силіконовому чохлі, який було поміщено до спец пакету KIV 1143400;

-пристрій для куріння, який було поміщено до спец пакету KIV 1143394;

- металевий предмет, схожий на кастет, який було поміщено до спец пакету KIV 1143393;

-пакування «Нова Пошта» з канцелярськими предметами, яке було поміщено до спец пакету PSP 4193432.

07.12.2025 вищевказані предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001034 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 263 КК України.

Вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами - предметами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктами кримінально протиправних дій.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу.

В судове засідання прокурор не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, клопотання підтримала та просила його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Власник майна - ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду не з`явився, жодних клопотань не подавав.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, неприбуття у судове засідання зазначених осіб, які повідомлені належним чином, не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання прокурора відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, подане ним в строк, передбачений ч.5 ст. 171 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Прокурор в клопотанні довів підстави вважати, що накладення арешту на зазначене майно є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Враховуючи викладене, вимоги, передбачені ч.2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0001034 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 263 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на вилучені речові докази, а саме:

-мобільний телефон «Iphone 6S» сірого кольору в прозорому силіконовому чохлі, який було поміщено до спецпакету KIV 1143400;

-пристрій для куріння, який було поміщено до спецпакету KIV 1143394;

-металевий предмет, схожий на кастет, який було поміщено до спецпакету KIV 1143393;

-пакування «Нова Пошта» з канцелярськими предметами, яке було поміщено до спецпакету PSP 4193432.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1