УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 Справа №607/20245/25 Провадження №1-кс/607/5701/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Тернопільської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2025 скаржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою в якій просять зобов`язати відповідальну особу Тернопільської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості згідно поданої заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_4 від 25.09.2025 про вчинення суддею Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Скарга мотивована тим, що 25.09.2025 на ім`я керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 скаржниками була подана заява про кримінальні правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, вчинені суддею Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 , яка була зареєстрована 25.09.2025 під реєстраційним номером №1219.

Скаржники вказують, що у заяві про кримінальне правопорушення також вказано, що предмет злочину та докази вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень знаходяться в матеріалах адміністративної справи № 819/302/13-а, а також про те, що внаслідок вчинення суддею ОСОБА_7 протиправних діянь настали правомірні наслідки, якими їм як потерпілим завдано шкоду, яку вони оцінюють в сумі 16 000 000 гривень.

29.09.2025 у Тернопільській обласній прокуратурі, як відповідь на заяву про кримінальне правопорушення скаржників, їм було надано лист №31-1174ВИХ-25 від 29.09.2025 за підписом начальника відділу обласної прокуратури ОСОБА_9 , у чому скаржники вбачають порушення вимог ст. 214 КПК України не внесення відомостей до ЄРДР про дане кримінальне правопорушення протягом 24 годин, а відтак відповідно до ст. 303 КПК України скаржники звернулась до слідчого судді із даною скаргою.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 від 30.09.2025 відкрито провадження за даною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_10 від 08.10.2025, у задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 відмовлено.

14.10.2025 скаржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали письмові пояснення у яких зазначили, що суддя Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 при розгляді адміністративної справи № 819/302/13-а всупереч інтересам служби, усвідомлено вчинила зловживання службовим становищем, шляхом інтелектуального підроблення прийняла постанову внаслідок якої інші фізичні особи незаконно отримали нематеріальне благо у вигляді узаконення завідомо незаконного податкового повідомлення-рішення № /0 від 21.05.2008 та у вигляді доказу для приховування злочинів по штучному створенню доказів для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні тяжкого злочину. Скаржники зауважують, що інтелектуальне підроблення суддею ОСОБА_7 постанови в адміністративній справі № 819/302/13-а полягає у виготовленні документа (постанови), правильного з формальної сторони, але дані, вказані в ньому є завідомо неправдивими. Шляхом використання інтелектуального підроблення, суддя ОСОБА_7 встановивши факти не проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «МЕЛВІС» та складання акта № 286/23-21135193 без фактичного проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «МЕЛВІС» внесла у постанову завідомо неправдиві дані, що «не здобуто доказів порушення відповідачем - контролюючим органом процедури прийняття податкового повідомлення-рішення Державною податковою інспекцією у Гусятинському районі № /0 від 21.05.2008, оскільки перевірка проведена на підставі та у спосіб визначений ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», при тому, що повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Гусятинському районі № /0 від 21.05.2008 прийняте на підставі акту № 286/23-21135193, який складений без фактичного проведення перевірки, та при тому, що податковим органом порушено процедуру прийняття рішення податковим органом, встановлену пп. 5.4.2. п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким встановлено, що обов`язковою умовою для прийняття рішення податковим органом є отримання податковим органом експертного висновку. Відсутність експертного висновку було встановлено у судовому засіданні.

У судовому засіданні скаржники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подану скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у скарзі та письмових поясненнях.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень від 25.09.2025 надійшла на ім`я керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 , який розподілив її на свого заступника, а останній у свою чергу передав її начальнику відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_11 . Надалі начальник відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_12 розподілив заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для виконання йому, як прокурору Тернопільської обласної прокуратури, відтак саме він готував лист №31-1174ВИХ-25 від 29.09.2025 у відповідь на заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень від 25.09.2025. Прокурор заперечив з приводу задоволення скарги, оскільки підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою скаржників не було. На переконання прокурора у заяві скаржників викладено обставини, які свідчать про їх незгоду із рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду винесеним у справі № 819/302/13-а під головуванням судді ОСОБА_7 . Водночас, у випадку незгоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із вказаним рішенням, останні мали право на його оскарження, натомість така незгода не вказує на вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. Разом з тим, для проведення додаткової перевірки заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень від 25.09.2025 була направлена ним до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР розташованого у місті Львові. З огляду на викладене прокурор просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Такий обов`язок слідчого, дізнавача, прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що 25.09.2025 заявниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 була подана заява про кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована 25.09.2025 під реєстраційним номером №1219 про що свідчить штамп Тернопільської обласної прокуратури, проставлений на заяві ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили, про обставини вчинення на їх думку суддею Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Як вбачається із листа начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 №31-1174ВИХ-25 від 29.09.2025, заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу неправомірних дій судді ОСОБА_7 була надіслана до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР розташованого у місті Львові.

Відтак станом на 14.10.2025, дані, які б стверджували, що відомості за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань в матеріалах скарги відсутні.

Разом з тим, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Отже, зі змісту ст. 214 КПК України витікає, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань мають бути внесені дані лише про дії, що містять ознаки кримінального правопорушення.

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року, норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно норм ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «…положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин....».

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 25.09.2025 поданої до Тернопільської обласної прокуратури, у ній викладено обставини вчинення на думку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суддею Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, які полягають у зловживанні службовим становищем поєднаним із інтелектуальним підробленням офіційного документа постанови від 04.06.2013 в адміністративній справі №819/302/13-а, шляхом внесення суддею в дану постанову завідомо неправдивих відомостей та видачі завідомо неправдивого офіційного документа, що призвело до тяжких наслідків.

Так, відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий (рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 у справі № 6-рп/2001).

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й керуються верховенством права.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно висновку судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства» від 01.07.2013, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій. КРЄС вказує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Окрім того, як зазначено у пункті 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (від 17.11.2010), тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.

В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Аналізуючи подану скаргу, заяву від 25.09.2025 та доводи скаржників викладені у судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 25.09.2025 подана до Тернопільської обласної прокуратури, не містить інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а свідчить про незгоду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із судовим рішенням постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 у справі №819/302/13-а, зокрема із викладом суддею обставин справи та мотивів прийняття вказаного судового рішення.

Однак, незгода скаржників із прийнятим суддею рішенням у справі не може бути приводом порушення гарантії незалежності і недоторканності суддів, а відтак не свідчить про наявність підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому з наданих у судовому засіданні скаржниками пояснень встановлено, що судами апеляційного та касаційної інстанції перевірялися обставини зазначені у постанові Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 у справі №819/302/13-а та вказане судове рішення залишено без змін та судами вищестоящих інстанцій не встановлено таке порушення норм матеріального чи процесуального права яке б мало наслідком постановлення окремої ухвали, щодо процесуальних дій складу суду першої інстанції під час розгляду вказаної справи.

Отже, заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення від 25.09.2025 не являється повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки прокурора, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За таких обставин доводи скаржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про порушення посадовою особою Тернопільської обласної прокуратури вимог ст. 214 КПК України є необґрунтованими, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Крім цього, слідчий суддя враховує рішення Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020 та роз`яснює, що положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Керуючись ст. 214, 303, 306, 307, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Тернопільської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1