Провадження №1-кп/522/2377/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси №106 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 01.07.2020 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Стаханов, Луганської області, громадянки України, з повною середньою освітою, не заміжньої, працюючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000002 від 01.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 29.06.2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала біля входу в салон краси «Максі», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 62.

В цей час за вказаною адресою перебувала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, на ґрунті раптових неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_3 з`явився злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .

В свою чергу ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, нанесла ногою декілька ударів в область голови, грудної клітки, в область правого стегна та правового передпліччя, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, два синця голови, ділянка порідіння волосся на голові, одне садно обличчя, одне садно шиї, одне садно грудної клітки, один синець правового передпліччя та два синця правого стегна.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 01.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечував проти клопотання обвинуваченої.

Потерпіла та її представник про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, однак до суду не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду до суду не надходило.

Заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження № 51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, встановивши обставини, що дають підстави для закриття провадження, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284288 КПК України).

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, п. 2 ч. 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії проступків.

Як встановлено судом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що мало місце 29.06.2020 року.

03.08.2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси обвинувачену ОСОБА_3 було оголошено у розшук.

21.03.2023 року відновлено провадження, у зв`язку із встановленням місцезнаходження обвинуваченої у ході розшукових заходів.

04.04.2024 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси обвинувачену ОСОБА_3 було оголошено у розшук.

06.12.2024 року відновлено провадження для розгляду клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченої з метою розгляду клопотання про обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, в задоволенні якого було відмовлено на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2024 року та обвинувачену ОСОБА_3 було оголошено розшук.

31.07.2025 року обвинувачена з`явилась в судове засідання, у зв`язку із чим провадження було відновлено на підставі ст. 335 КПК України, обвинувальний акт призначено до судового розгляду та прийнято до провадження цивільний позов.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що строки давності розгляду даного кримінального провадження за вказаною вище статтею КК України станом на дату подання клопотання обвинуваченою закінчились.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду (по справі № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) від 02.02.2023 року, особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення.

З урахуванням наведеного, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України диференційовані строки давності притягнення особи до відповідальності складають три роки.

З урахуванням ухилення обвинуваченої ОСОБА_3 від суду, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, загальні строки давності у даному кримінальному провадженні складають п`ять років.

Таким чином, строки давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України сплинули 29.06.2025 року.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного суду, суд доходить висновку про сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Згідно наданої прокурором довідки УІАП ГУНП в Одеській області 10-16102025/51008 від 21.10.2025 року, щодо наявності чи відсутності судимостей, станом на 21.10.2025 року ОСОБА_3 , до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечувала проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачена, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечувала проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).

Враховуючи наведене, виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема, верховенства права, рівності перед законом і судом, перевіривши законність заявленого клопотання, згоду обвинуваченої ОСОБА_3 на звільнення її від кримінальної відповідальності, на підставі вимог ст. 49 КК України, роз`яснивши учасникам провадження наслідки такого звільнення, кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується остання, є проступком, та з моменту його вчинення минуло більше п`яти років, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про звільнення її від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України і, відповідно, закриття кримінального провадження стосовно неї за ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім того, адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 було подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення судового збору.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження.

Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, то потерпіла особа не позбавлена можливості звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру стосовно ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що цивільний позов поданий адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , слід залишити без розгляду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що особа не позбавлена права звернутись із відповідною позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 49, 125 КК України, ст. 284, 285, 286, 288, 372, 376, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про звільнення її від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 01.07.2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та закриття провадження, на підставі ст. 49 КК України, задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 01.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити, на підставі п.1.ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов, поданий представником адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення судового збору залишити без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7