ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/795/26 Справа № 214/2133/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, на 60 (шістдесят) діб, тобто до 31 січня 2026 року включно.

На вказане рішення захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки не містить належного обґрунтування необхідності подальшого застосування виняткового запобіжного заходу. Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявність чи продовження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не наведено нових обставин, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченої під вартою. Вказує, що суд формально послався на тяжкість обвинувачення, не врахувавши конкретні обставини справи та особу обвинуваченої, зокрема її поведінку, соціальні зв`язки, місце проживання та відсутність ухилення від органів досудового розслідування і суду. Вказує, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та мешкання, де характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебувала і не перебуває, під наглядом лікаря-нарколога не перебувала і не перебуває. Вважає, що характеризуючи особу ОСОБА_8 немає підстав в даний час стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою. Вважає, що суд не врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я, репутацію, наявність постійного місця проживання та відсутність негативних характеристик обвинуваченої. Зазначає, що ризик переховування не може оцінюватися виключно з огляду на можливу суворість покарання, без аналізу інших фактичних даних, що підтверджується практикою ЄСПЛ. Вказує, що судом не розглядалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, як альтернативи триманню під вартою. Зазначає, що суд, продовжуючи строк тримання під вартою, не визначив розмір застави, хоча не було встановлено обставин, які б виключали таку можливість відповідно до вимог ст. 183 КПК України. Вважає, що відсутність визначення застави та ігнорування альтернативних запобіжних заходів порушує право обвинуваченої на застосування менш суворого запобіжного заходу. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, а у разі неможливості визначити мінімальний розмір застави.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, від обвинуваченої клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, на адресу апеляційного суду не надходило.

На підставі викладеного колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченої.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного насильницького злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченої, яка не заміжня, не працює, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризику переховування є неспроможними, оскільки матеріалами провадження підтверджується, що обвинувачена, перебуваючи під домашнім арештом, неодноразово без поважних причин не з`являлася в судові засідання, чим фактично порушувала покладені на неї процесуальні обов`язки.

Посилання сторони захисту на поважність причин неявки були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені, оскільки надані документи не підтверджують об`єктивної неможливості виконання обов`язку з`являтися до суду, а частина з них подана зі значним часовим проміжком після відповідних судових засідань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризик переховування ґрунтується не лише на суворості можливого покарання, а й на сукупності інших обставин, зокрема попередній процесуальній поведінці обвинуваченої, відсутності стабільної зайнятості та міцних соціальних зв`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, з якої вбачається, що суд першої інстанції оцінив дані про особу обвинуваченої у сукупності з характером інкримінованого діяння та наявними ризиками.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується тим, що інкримінований злочин вчинено у період іспитового строку, а також характером попередньої поведінки обвинуваченої.

Посилання захисту на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки попереднє застосування домашнього арешту не забезпечило належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги в частині необхідності визначення обвинуваченій застави як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 182 КПК України, у разі постановлення ухвали про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, тобто умисного тяжкого насильницького злочину проти здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності інкримінованого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, її попередньої та поточної процесуальної поведінки, а також наявності реальних і доведених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано скористався своїм дискреційним правом та правомірно не визначив розмір застави при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу судді Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.121 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді