УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 759/52/23

провадження № 51-476ск26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання: за ч. 1 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 1 ст. 321 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Судами попередніх інстанцій ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він незаконно придбав, зберігав та збував наркотичний засіб - метадон (фенадон) та сильнодіючі лікарські засоби «Димедрол», «Сонат» (зопіклон).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор не погоджується із застосуванням до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК. Зазначає, що апеляційним судом в повній мірі не взято до уваги обставини та тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень, а також інформацію про його особу, що в сукупності не давало можливості звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням. Судами попередніх інстанцій безпідставно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, стан здоров`я засудженого. ОСОБА_4 не визнав свою вину у збуті.Крім того, існує ризик продовження ним діяльності, пов`язаної зі збутом наркотичних та сильнодіючих лікарських засобів.Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370, ст. 419 КПК, оскільки судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки всім доводам апеляційної скарги прокурора.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додане до неї судове рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Посилання в касаційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні до засудженого ст. 75 КК, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного. Під час вибору покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з вимогами ст. 75 КК, якщо суд під час призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

В ході призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК, місцевий суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, застосував принцип індивідуалізації кримінальної відповідальності під час призначення покарання, визнав можливим виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Під час призначення покарання засудженому суд першої інстанції з достатньою повнотою врахувавконкретні обставини та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, інформацію про особу засудженого, який розлучений, не працює, хворіє на ВІЛ-інфекцію 4 клінічної стадії, вірусний гепатит С та В у стадії нестійкої ремісії, залишкові зміни туберкульозу легень, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11 квітня 2004 року (діагноз - розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності), на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, з урахуванням ст. 89 КК раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано стан здоров`я засудженого.

Обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було.

Сукупність наведеної інформації дала суду першої інстанціїпідстави для висновку про призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі.

Водночас виходячи з інформації про вчинені суспільно небезпечні діяння, особу засудженого, його ставлення до вчиненого та стан здоров`я, зокрема наявність у нього низки важких захворювань, що було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, місцевий суд дійшов обґрунтованого переконання про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Зважаючи на те, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є мотивованим.

Щодо незгоди прокурора із судовим рішенням апеляційного суду, то доводи його касаційної скарги переважною мірою аналогічні за змістом доводам, які були ним наведені в апеляційній скарзі та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої визнані безпідставними.

Апеляційним судом взято до уваги, що окрім перерахованих захворювань, відповідно до консультативного висновку спеціаліста-хірурга від 12 лютого 2025 року засудженому також було діагностовано невиправиму рецидивуючу правобічну пахвинну грижу, новоутворення в ділянці калитки лівого яєчка, трофічні виразки обох нижніх кінцівок.

У своєму рішенні суд апеляційної інстанції вважає безпідставними і такими, що не відповідають принципу верховенства права та критерію справедливості доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_4 потребує ізоляції від суспільства, незважаючи на незадовільний стан його здоров`я.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що невизнання засудженим вини під час судового розгляду не свідчить про необхідність призначення йому реального покарання.

Водночас, довід прокурора про існування ризику продовження ОСОБА_4 діяльності, пов`язаної зі збутом наркотичних та сильнодіючих лікарських засобів, є припущенням, що також не може бути підставою для ізоляції від суспільства хворого засудженого.

Відтак ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, вмотивованою і обґрунтованою.

Таким чином, з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3