Провадження № 1-кп/344/1213/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Остриня, Тлумацького району, Івано-Франківської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, працюючої продавцем у магазині «Стиль», реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинила незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню наданням засобів та усуненням перешкод та використання завідомо підробленого документа.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-XІ на всій території України введено воєнний стан. На момент вчинення злочину, воєнний стан в Україні продовжував діяти.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії права і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб врегульовано положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, пов`язані із встановленням у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливості в`їзду і виїзду, обмеженням свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону України встановлено, що Військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, Законами України: «Про оборону України»; «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, п. 1 Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено та впроваджено проведення загальної мобілізації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021 року затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан». Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби Безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 22 вказаного Закону України - граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового,сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - 60 років.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 передбачено виключний перелік громадян України, які мають право виїжджати за межі України в період дії воєнного стану.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1044 від 10.09.2022 року про зміни, що вносяться до Правил перетинання державного кордону громадянами України, абзац 8 п. 2-1 викладений у наступній редакції: у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які потребують постійного догляду, у супроводі одного із членів сім`ї першого ступеня споріднення (у значенні, наведеному у підпункті 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, та висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному сторонньому догляді або у супроводі особи, яка здійснює постійний догляд за зазначеними особами, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному сторонньому догляді та акта встановлення факту здійснення догляду.

Отже, на підставі вищевказаних норм, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, заборонено виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Вищевказані обмеження перетину кордону зумовили громадян України до вчинення систематичних незаконних перетинів державного кордону України до країн Європейського союзу.

Установлено, що у ОСОБА_5 , точної дати не встановлено, яка достовірно знала про неможливість виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, виник злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення через державний кордон України свого сина ОСОБА_7 , 1997 року народження.

З цією метою ОСОБА_5 вирішила придбати для себе завідомо підроблені медичні документи, з метою подальшого їх використання при перетині державного кордону України її військовозобов`язаним сином ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 , при обставинах, які не було встановлено, підшукала невстановлену особу, яка може виготовити висновок лікарсько-консультативної комісії та висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, без проходження лікарсько-консультативної комісії та за відсутності умов які б надавали їй можливість отримати такий висновок на законних підставах. ОСОБА_5 надала вказаній невстановленій особі свої анкетні відомості, необхідні для виготовлення підробленого висновку лікарсько-консультативної комісії та висновку про наявність порушень функцій організму.

Після чого, точної дати та обставин не було встановлено, ОСОБА_5 отримала для себе вказані підроблені офіційні документи з метою їх використання.

У подальшому, 23.01.2024 року о 15 год. 26 хв. ОСОБА_5 , з метою організації незаконного перетину державного кордону України її сином ОСОБА_7 , разом з ним прибула до пункту пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області та надала працівнику пункту пропуску ДПС України завідомо підроблені медичні документи на своє ім`я, а саме: висновок лікарсько-консультативної комісії, висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, нібито видані комунальним некомерційним підприємством «Снятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Снятинської міської ради.

При цьому ОСОБА_5 повідомила неправдиві обставини нібито наявної в неї хвороби та про необхідність її супроводу сином ОСОБА_7 ..

Унаслідок незаконних дій ОСОБА_5 її військовозобов`язаний син разом з нею незаконно перетнув державний кордон України, як особа, яка супроводжує одного із членів сім`ї першого ступеня споріднення, що потребує постійного догляду.

Після чого 24 січня 2024 року о 11 год. 32 хв. через пункт пропуску «Порубне» Чернівецької області, ОСОБА_5 без будь-якої сторонньої допомоги повернулась на територію України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася, пояснила суду, що на одному із сайтів знайшла довідку про обмеження дієздатності особи. Дану довідку замовила в мережі інтернет та оплатила на карту. Довідку отримала поштою та використала її при переїзді кордону в путні пропуску в Чернівецькій області, їхала разом сином. Питань прикордонників щодо її стану здоров`я в них не виникало. Безпосередньо вона в Снятинську ЛКК не зверталася. Підтверджуючих документів, які б зазначали про її стан здоров`я, які вказано в тій довідці, у неї немає. Пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області перетинала автомобілем разом із сином. Вона керувала транспортним засобом. Її син не повернувся назад на територію України. Однак, вона повернулася наступного дня через інший пункт пропуску, сусідній, а саме «Порубне» Чернівецької області. Довідку, яку вона замовила, використала тільки для пред`явлення прикордонникам. Зазначила, що 23.01.2024 року о 15 год. 26 хв. перетнула пункт пропуску «Красноїльськ» Чернівецької області та повернулася 24 січня 2024 року о 11 год. 32 хв. через пункт пропуску «Порубне» Чернівецької області. Додала, що щиро кається та їй соромно за вчинене.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються і визнаються самим обвинуваченим. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінальних правопорушеннях знайшла своє підтвердження та слід кваліфікувати її дії за ч. 1 ст. 332 КК України, як незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню наданням засобів та усуненням перешкод та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 слід враховувати: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; дані про особу винної, яка характеризується позитивно; її вік; стан здоров`я та її майновий стан; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вона з середньою освітою, одружена, працює продавцем у магазині «Стиль»; яка добровільно перерахувала матеріальну допомогу на підтримку Збройних Сил України, раніше не судима.

Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно з ст. 66 КК України, суд визнає, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, з досудової доповіді Івано-Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області про обвинувачену ОСОБА_5 вбачається середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Отже, враховуючи наведене, думку прокурора, який просив врахувати особу обвинуваченої, яка вину у вчиненому визнала повністю, її активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, врахувати пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та повне визнання вини, яка перерахувала добровільно кошти на рахунок Збройних Сил України та просив призначити їй покарання: за ч. 1 ст. 332 КК України - 3 роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, просить призначити ОСОБА_5 остаточне покарання - 3 (три) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України просить звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши їй іспитовий термін, строком на два роки, речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні; думку обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю та просила суворо не карати; думку захисника, яка просила призначити її підзахисній покарання не пов`язане із позбавленням волі, врахувати особу обвинуваченої, яка з місця роботи характеризується позитивно, офіційно працевлаштована, висновок пробації, відповідно до якого, виправлення можливе без позбавлення волі, також, те що обвинувачена внесла кошти на рахунок Збройних Сил України, постійно фінансово підтримує військову частину та просить призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відтак, обмеження, передбачені ч. 1 ст. 75 КК України на даний випадок не поширюються.

З урахуванням викладеного, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, тому призначає їй покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки, на думку суду, саме такого покарання буде необхідно і достатньо для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нею нових злочинів, так як іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати, речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.332 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.4 ст.358 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати обвинувачену ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору негайно після його проголошення, інші учасники мають право отримати його копію.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуюча суддя ОСОБА_8