Справа № 953/1312/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання слідчого СВ Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001479 від 01.10.2025, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, осіб малолітнього та похилого віку на утриманні не маючого, військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 20.10.2021 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України; 25.07.2022 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 28.11.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.08.2023 по 27.11.2023 включно, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк на підставі Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2022 з 06.06.2022 по 25.07.2022, звільненого 23.09.2024 на підставі ухвали Основ`янського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 умовно-достроково у зв`язку із військовою службою за контрактом

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

Встановив:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001479 від 01.10.2025, відносно ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в провадженні СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001479 від 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який уклав контракт строком до оголошення рішення про демобілізацію на службу до Збройних Сил України, у зв`язку з чим він був зобов`язаний проходити військову службу у лавах Збройних Сил України протягом військової служби, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строкової військової служби, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 2 від 04.02.2025 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де він проходив військову службу, а відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в особливий період.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 08.03.2025 солдата ОСОБА_5 звільнено з займаної посади кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де він проходив військову службу та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 08 березня 2025 року.

ОСОБА_5 , проходячи військову службу на посаді кулеметника 1 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону «Шквал» ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», вирішив стати на злочинний шлях, у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, будучи раніше засудженим за умисні корисливі злочини проти власності, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення і перевиховання не став, відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 р., «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р. та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення і використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї і вибухових речовин», затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 р., якими заборонено знаходження у власності громадян бойових припасів, без відповідного дозволу, діючи умисно, не маючи відповідного дозволу, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , не пізніше 21.10.2025, точного часу органу досудового розслідування встановити не вдалось можливим, маючи прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, перебуваючи в невстановленому в ході досудового розслідування місці та в невстановлений час, за невідомих обставин придбав у невстановленої особи 5 предметів, які за візуальними та конструктивними властивостями збіжні з корпусами ручних осколкових гранат Ф-1 та мають маркування: «1077-77 Т»; «38628Т», «38656-84Т», «10727-77Т» та 5 предметів, які за візуальними та конструктивними властивостями збіжні з запалами до ручних осколкових гранат типу УЗРГМ та мають маркування: «2-77УЗРГМ 583»; «79-80 УЗРГМ 2 УЗ4П»; «79-87 УЗРГМ-2 583»; «83-815 УЗРГМ-2 583», які в подальшому зберігав у невстановленому місці, без передбаченого законом дозволу.

Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у формі збуту бойових припасів, бажаючи цього, 21.10.2025 в період часу з 13 год. 30 хв. по 13 год. 50 хв. знаходячись біля житлового будинку за адресою:.м. Харків, вул. Метробудівників, буд. 40, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув громадянину з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_7 », особисті дані якого змінено в порядку ст.ст. 7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», 5 предметів, які за візуальними та конструктивними властивостями збіжні з корпусами ручних осколкових гранат Ф-1 та мають маркування: «1077-77 Т»; «38628Т», «38656-84Т», «10727-77Т» та 5 предметів, які за візуальними та конструктивними властивостями збіжні з запалами до ручних осколкових гранат типу УЗРГМ та мають маркування: «2-77УЗРГМ 583»; «79-80 УЗРГМ 2 УЗ4П»; «79-87 УЗРГМ-2 583»; «83-815 УЗРГМ-2 583», які відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи у своїй сукупності (штатному з`єднанні) п`ять корпусів ручних осколкових гранат Ф-1 з п`ятьма підривачами типу УЗРГМ до ручних гранат утворюють п`ять ручних осколкових гранат Ф-1, які відносяться до категорії бойових припасів, за які ОСОБА_5 отримав від останнього грошову винагороду у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 , порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 р., «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р. та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення і використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї і вибухових речовин», затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 р. незаконно придбав, зберігав та збув у своїй сукупності (штатному з`єднанні) п`ять корпусів ручних осколкових гранат Ф-1 з п`ятьма підривачами типу УЗРГМ до ручних гранат утворюють п`ять ручних осколкових гранат Ф-1, які відносяться до категорії бойових припасів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 р., «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р. та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення і використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї і вибухових речовин», затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 р., якими заборонено знаходження у власності громадян бойових припасів, без відповідного дозволу, діючи умисно, не маючи відповідного дозволу, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , не пізніше 05.02.2026, точного часу органу досудового розслідування встановити не вдалось можливим, маючи прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, перебуваючи в невстановленому в ході досудового розслідування місці та в невстановлений час, за невідомих обставин придбав у невстановленої особи предмет схожий на реактивну гранату іноземного виробництва «BULSPIKE-AP» на поверхі корпусу якого є маркування «BULSPIKE-AP» «Т-1-22», «RDX», GO-2T, О-1-21, 4B72, «1-22-Т», який в подальшому зберігав у невстановленому місці, без передбаченого законом дозволу.

Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел направлений на збут бойових припасів, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у формі збуту бойових припасів, бажаючи цього, 05.02.2026 в період часу з 11 год. 58 хв. по 12 год. 06 хв. знаходячись на відкритій ділянці місцевості розташованій між гаражним кооперативом «Надія-1» та між будинком № 112 по вул. Наталії Ужвій в. м. Харків, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув громадянину з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_7 », особисті дані якого змінено в порядку ст.ст. 7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», предмет схожий на реактивну гранату іноземного виробництва «BULSPIKE-AP» на поверхі корпусу якого є маркування «BULSPIKE-AP» «Т-1-22», «RDX», GO-2T, О-1-21, 4B72, «1-22-Т», що відповідно до довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 05.02.2026 належить до категорії «НЕБЕЗПЕЧНИЙ», за які ОСОБА_5 отримав від останнього грошову винагороду у сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 , порушуючи Постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 р., «Положення про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992р. та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення і використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї і вибухових речовин», затверджену Наказом Міністерства Внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 р. незаконно придбав, зберігав та збув предмет схожий на реактивну гранату іноземного виробництва «BULSPIKE-AP» на поверхі корпусу якого є маркування «BULSPIKE-AP» «Т-1-22», «RDX», GO-2T, О-1-21, 4B72, «1-22-Т», що відноситься до категорії бойових припасів.

05.02.2026 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України та згідно з вимогами ст.ст. 42, 276-278 КПК України.

05.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні просять обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував щодо заявленого клопотання. Захисник в судовому засіданні погодився з позицією підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

У провадженні СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001479 від 01.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що 05.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 є осудною особою, яка досягла 16-річного віку, громадянином України, за його пояснення дає показання добровільно, без тиску.

За результатами розгляду даного клопотання застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 із вигаданими анкетними даними від 13.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 із вигаданими анкетними даними від 24.10.2025; висновком судової вибухово-технічної експертизи № КСЕ-19/121-25/26939 від 06.11.2025; протоколом про хід та результати негласної (слідчої) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 22.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 22.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 22.10.2025; протоколом огляду грошових коштів від 21.10.2025 на 1 арк; протоколом огляду покупця від 21.10.2025 на 1 арк.; протоколом огляду грошових коштів від 05.02.2026 на 1 арк; протоколом огляду покупця від 05.02.2026 на 1 арк.; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 05.02.2026; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 із вигаданими анкетними даними від 05.02.2026; протоколом огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Наталії Ужвій, буд. 106 від 05.02.2026; протоколом добровільної видачі від 05.02.2026.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши всі представлені відомості та надавши їм належну оцінку, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , маючи непогашену судимість, отримавши реальне позбавлення волі за вироками: 20.10.2021 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України; 25.07.2022 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 28.11.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.08.2023 по 27.11.2023 включно, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк на підставі Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2022 з 06.06.2022 по 25.07.2022; згідно акту службового розслідування від 26.09.2025 встановлено, що на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 відповідно до якої засуджений ОСОБА_5 порушив встановлений до нього адміністративний нагляд строком на 1 рік з встановленням наступних обмежень: заборона перебування поза межами дислокації військової частини з якою укладено контракт та місця перебування визначеного командиром; заборона виїзду чи обмеження часу виїзду в особистих справах в межі дислокації військової частини та місця перебування часу виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з яким укладено контракт та порушив умови укладеного ним контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ вчинив тяжкі злочини, за які законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років; може переховуватися від органу досудового розслідування, усвідомлюючи те, що за злочин, у вчиненні якого він підозрюється, йому вірогідніше всього буде призначене покарання у вигляді реального позбавлення волі; а відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, а саме: підозрюваний не одружений, малолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, що свідчить про відсутність достатніх стримуючих факторів його поведінки та можливість покинути постійне місце проживання задля уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_5 не має постійного місця проживання у місті Харкові, у зв`язку з тим, що перебуває в розшуку як військовослужбовець СЗЧ, отже може покинути територію міста, на даний час офіційно заробітну платню не отримує, а відповідно не має постійних джерел доходу і законних засобів до існування, має непогашені судимості за вчинення майнових злочинів з корисливих мотивів знову вчинив два епізоди злочинів з корисливих мотивів.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

Враховуючи обґрунтованість підозри, відомості про особу ОСОБА_5 запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обрання більш м`якого запобіжного заходу не здатне забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Крім того, слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, і слідча суддя зазначає, що інші запобіжні заходи не здатні запобігти встановленим судом ризикам.

Слідчою суддею досліджені всі надані дані по особі підозрюваного, який є 1999 р.н., уродженцем м. Харкова, українцем, громадянином України, із повною середньою освітою, неодруженим, осіб малолітнього та похилого віку на утриманні не має, військовослужбовцем, який перебуває у розпорядженні ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», з його слів в СЗЧ з січня 2025 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий: 20.10.2021 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України; 25.07.2022 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 28.11.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.08.2023 по 27.11.2023 включно, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк на підставі Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2022 з 06.06.2022 по 25.07.2022, звільненого 23.09.2024 на підставі ухвали Основ`янського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 умовно-достроково у зв`язку із військовою службою за контрактом.

Всі ці досліджені дані по особистості підозрюваного не зменшують встановлені ризики для їх запобігання.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для обрання саме такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, на строк в межах строку досудового розслідування.

І сторона захисту в судовому засіданні не надала належних обґрунтувань щодо відсутні встановлених слідчим суддею ризиків, враховуючи і всі надані дані по особистості, і обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Всі зазначені дані про особу підозрюваного не зменшують існування встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити ним дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи наявність визначених ризиків, а також те, що даний злочин, що інкриміновано вчинений в період воєнного часу військовослужбовцем, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявність встановлених ризиків за ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, і слідчий суддя обирає відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування. Об*єктивних даних на спростування даних висновків слідчого судді стороною захисту не надано.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Під час вирішення питання щодо розміру застави, суд вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та вважає в даному випадку її достатньо саме в такому розмірі для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, з врахуванням всіх даних по особі підозрюваного, даних про його майновий стан, розмір виплаченого йому грошового забезпечення, та обставин інкримінованих правопорушень, і приходжу до висновку що внесення застави саме у такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Підстав не визначати розмір застави в даному випадку у слідчого судді немає.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 59 днів тобто до 05 квітня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити ОСОБА_5 , суму застави у розмірі 199680 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; р/р. ua0006674 (справа № _____) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду у термін визначений слідчим, прокурором чи судом;

- не відлучатися із м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання чи перебування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 05.04.2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя -