Справа №523/1215/26
Провадження №1-кс/523/1342/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 розглянувши скаргу ОСОБА_4 діючої в інтересах ГУ ПФУ в Одеській області на постанову дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 29.12.2025 «Про закриття кримінального провадження», яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 діючи в інтересах ГУ ПФУ в Одеській області звернулась до слідчого судді зі скаргою на постанову дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 29.12.2025 «Про закриття кримінального провадження», яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що дізнавачем СД ВП №3 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000352 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 1 КК України. 29.12.2025 року дізнавачем СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - ОСОБА_3 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зі скарги вбачається, що копію постанови було отримано 06.01.2025 року. Вважає постанову про закриття кримінального провадження №0000352 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 1 КК України такою, що винесено передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення. На підставі наведеного, просить скасувати постанову дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 29.12.2025 року про закриття кримінального провадження №0000352.

В судове засіданні представник ГУ ПФУ в Одеській області - ОСОБА_4 не прибула, однак подала до суду заяву відповідно до якої просила проводити розгляд без її участі. Вимоги скарги підтримала просила її задовольнити.

Дізнавач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та пояснив, що кримінальне провадження №0000352 було закрито, оскільки для кваліфікації за ст. 190 ч. 1 КК України вартість майна повинна складати 2481 гривні, а шкода завдана на 1099, 28 гривень.

Дослідивши матеріали скарги та вислухавши думку дізнавача, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Постановою старшого дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 кримінальне провадження №0000352 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 1 КК України було закрито.

Судом встановлено, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, з метою повного, всебічного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та встановлення істини у справі, проведено комплекс слідчих дій та інших заходів по встановленню фактичних обставин справи, а саме представника ГУ ПФУ в Одеській області.

У зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку, що всі наведені скаржником доводи про допущені дізнавачем порушення вимог КПК України не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду скарги та спростовуються наданими суду матеріалами кримінального провадження.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було посилено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна та змінено поріг притягнення до адміністративної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП у редакції Закону 3886-IX передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП у редакції Закону 3886-IX установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене за ч.1 ст. 190 КК України було вчинено невстановленою особою в період з 01.12.2022 по 31.01.2023 року.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК та Закону 3886-IX, на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ч. 1 ст.190 КК України, повинен був становити 2481 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ураховуючи прийняті законодавцем зміни щодо кількісного критерію дрібного викрадення, дії в період з 01.12.2022 по 31.01.2023 року, на сьогодні не є кримінально-караним діянням.

Згідно зі ст. 147 Конституції України офіційне тлумачення законів України дає Конституційний Суд України.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 1 січня.

Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року№ 1-зп/1997 щодо офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У абз. 3 п. 2, абз. 4 п. 3 мотивувальної частини рішення, Конституційний Суд України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року офіційно розтлумачив положення ст. 58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

Пункт 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Проаналізувавши матеріали справи надані дізнавачем в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржувана постанова була прийнята з дотриманням норм КПК, оскільки дізнавачем були належним чином перевірені доводи, викладені в заяві про злочин, проведено ряд слідчих та розшукових дій та було надано їм оцінку.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

У оскаржуваній постанові дізнавач обґрунтовує своє рішення про закриття кримінального провадження та вказує на зібрані у кримінальному провадженні докази, які дають йому підстави вважати, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення (проступку).

Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про законність та обґрунтованість викладеного висновку в постанові дізнавача про закриття кримінального провадження.

Отже, на переконання слідчого судді, згідно ч. 2 ст. 9, ст. ст. 94, 110, 284 КПК України, дізнавач належним чином дослідив обставини кримінального провадження, дав їм правову оцінку та виклав в оскаржуваній постанові мотиви прийнятого рішення, яке за своїм змістом відповідає фактичним обставинам, встановленим під час досудового розслідування та містить обставини, які обумовлюють закриття кримінального провадження, а заявником не наведено даних, які б викликали сумнів щодо законності прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 110, 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 діючої в інтересах ГУ ПФУ в Одеській області на постанову дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 29.12.2025 «Про закриття кримінального провадження», яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч. 1 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1