ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 196/416/24
УХВАЛА

"04" лютого 2026 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 14.02.2024 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раджабли Тертерського району республіки Азербайджан, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, на військовому обліку не перебуває, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-18.05.2023 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,

В С Т А Н О В И В

В провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 14.02.2024 року відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Під час досудового розслідування, 31.03.2025 року до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.05.2025 року, який ухвалами Петриківського районного суду Дніпропетровської області продовжено до 08.02.2026 року.

04.02.2026 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Крім того, ОСОБА_6 засуджений вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України строком на 1 рік, тобто обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення в період іспитового строку.

Також про наявність такого ризику свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_6 переховувався від органів досудового розслідування, з 14.02.2024 року був оголошений у розшук.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується наступним: ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до тяжкого злочину, раніше судимий, підозрюється у вчиненні злочину у період іспитового строку, не працює, тісних соціальних зв`язків не має, а отже може вчинити інше кримінальне правопорушення, він не має постійного місця роботи, а тому розуміючи невідворотність покарання намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання в повному обсязі, просивши суд продовжити ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 зазначили, що обвинувачення та ризики, про які зазначає прокурор, необґрунтовані, нічим не доведені, просили застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в АДРЕСА_1 .

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів .

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, а тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , про які вказує прокурор, є досить високою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи; репутацію; майновий стан.

Так, ОСОБА_6 не працює, не одружений, раніше судимий за умисний тяжкий злочин, обвинувачується у скоєні тяжкого умисного злочину в період відбування покарання за попереднім вироком Царичанського райсуду від 18.05.2023 року, із 14.02.2024 року по 31.03.2025 року знаходився в розшуку органами поліції по вказаному кримінальному провадженню як підозрюваний, на початку судового засідання не визнав своєї винуватості по пред`явленому обвинуваченню прокурором .

В судовому засіданні не вивчені в повному обсязі матеріали кримінального провадження і не досліджені всі докази наданими сторонами.

Метою судового розгляду відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

В ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики, встановлені при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, тому суд визнає доведеним існування ризику переховування від суду, так як ОСОБА_9 знаходився в розшуку 14 місяців, вчинення інших кримінальних правопорушень, вплив як на потерпілого так і на свідків.

Відповідно 4 ч. 2 ст. 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт задоволенню не підлягає, так як інші менш сурові запобіжні заходи не можуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_9 .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, з рішенням у справі «Labita v.Italy», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Зазначене приводить до висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою..

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 369, 372 КПК України, суд

П о с т а н о в и в

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто із 04 лютого 2026 року до 04 квітня 2026 року, без внесення застави.

Для утримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає направленню до слідчого ізолятора ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» МЮ України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1