Справа № 298/2364/23
Номер провадження 1-кп/298/165/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000125 від 14 грудня 2023 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Волосянка Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого: вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року за ч.3 ст.246 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2019 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим вироком Шевченківського районного суду м.Львів від 02.06.2014 за ч.3 ст.309 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі, звільнившись 02.11.2018 з Личаківської виправної колонії №30 у зв`язку з відбуттям покарання, 29.10.2023 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, будучи повідомленим під підпис про те, що відносно нього на підставі п.«в» ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13.09.2023 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік та відповідно до ст.10 цього Закону встановлені обмеження: 1) реєстрація у відділенні поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області кожну останню суботу місяця; 2) заборона виїзду за межі району проживання без дозволу начальника відділенні поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; 3) заборона відвідувати торгівельні заклади, де здійснюється торгівля алкогольними напоями на розлив, порушив встановлені відносно нього ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13.09.2023 обмеження, самовільно, без поважних причин і повідомлення працівників відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що здійснювали адміністративний нагляд, у період часу з 29.10.2023 по 04.12.2023 залишив місце свого проживання - АДРЕСА_1 , з метою ухилення від адміністративного нагляду та виїхав до Стрийського району Львівської області.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

20 жовтня 2025 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000125, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14 грудня 2023 року, та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості. Згідно змісту вказаної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та сторони погодилися на призначення останньому покарання за ст.395 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для прокурора і обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку, для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, з яким сторони погодилися, а також наслідки її невиконання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав угоду про визнання винуватості, підтвердив в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в повному обсязі та погодився на призначення вказаного покарання, сторони узгодили самостійне виконання вироків щодо ОСОБА_3 . Просить угоду про визнання винуватості затвердити, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 обумовлене в ній покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, із запропонованим видом та мірою покарання погодився. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що щиро шкодує про вчинене, кається.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію обвинуваченого та наполягала на затвердженні вказаної угоди, зазначила, що вказана угода укладена добровільно, просила угоду затвердити та призначити ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд, перевіривши угоду про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з огляду на таке.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю розуміє свої права, визначені в п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.

На підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ст.395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, і вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено, обставиною, яка пом`якшує покарання останнього відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Також судом установлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена прокурором та обвинуваченим, визначена у межах санкції ст.395 КК України та відповідає загальним засадам призначення покарання, крім того, таке покарання узгоджено з урахуванням ст. 65 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 є неодруженим, має місце реєстрації та місце постійного проживання, за яким не характеризується негативно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, є судимим.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, та призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

Саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення, сприятиме перевихованню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В ході судового розгляду встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року у справі №298/69/20 (провадження №1-кп/298/24/21) ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2019 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 24 квітня 2024 року та звернутий до виконання. Зазначений строк покарання ОСОБА_3 не відбув, наразі відбуває покарання в ДУ "Маневицька ВК №42".

Згідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

В той же час за приписами ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З огляду на вказані вище вимоги КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу, яке призначається ОСОБА_3 за цим вироком, та покарання у виді позбавлення волі, яке призначене ОСОБА_3 за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року,підлягають самостійному виконанню.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає, цивільний позов не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався. Підстав для його обрання суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 жовтня 2025 року, укладену між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені 14 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

На підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України цей вирок, яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень, та вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 листопада 2021 року у справі №298/69/20 (провадження №1-кп/298/24/21), яким ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.246 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2019 року та остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, виконувати самостійно.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право на отримання в суді копії вироку.

Суддя ОСОБА_1