ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Київ

справа № 744/291/24

провадження № 51-4253км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Історія кримінального провадження

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року вирок районного суду залишено без змін.

Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він не пізніше 08 листопада 2023 року, в період дії воєнного стану, усвідомлюючи, що між Україною та російською федерацією триває збройний конфлікт, налагодив зв`язок з представником військового підрозділу рф ОСОБА_8 та надав свою добровільну згоду на негласне співробітництво з ним за грошову винагороду, обравши собі агентурне Ім`я (псевдонім) « ОСОБА_9 ».

При цьому ОСОБА_7 знав про описані вище факти агресії рф проти України та усвідомлював, що ОСОБА_8 є представником військових формувань рф, бере участь у збройній агресії проти України, а негласна співпраця з ним, виконання поставлених ним завдань чи передання йому будь-яких відомостей військового або оборонного характеру явно зашкодить державній безпеці України, а також підтримає дії російської федерації, спрямовані на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності й обороноздатності України.

Достовірно усвідомлюючи вказані обставини, ОСОБА_7 прийняв протиправне рішення регулярно надавати ОСОБА_8 як представнику рф відомості щодо переміщення, руху та розташування Збройних Сил України й інших військових формувань, а також виконувати інші його завдання на засадах негласного та конфіденційного співробітництва.

Для забезпечення конспірації ОСОБА_8 27 жовтня 2023 року створив канал зв`язку з громадянином ОСОБА_7 , для чого зареєстрував в системі обміну повідомленнями електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » обліковий запис ОСОБА_10 та відпрацював алгоритм зв`язку, згідно з яким у папці вказаної поштової скриньки «чернетки» ОСОБА_8 лишав чернетку листа із завданням для ОСОБА_7 . Після прочитання тексту із завданням ОСОБА_7 вписував в ту ж чернетку відповідь, потім ОСОБА_8 у разі повного відпрацювання завдання видаляв лист або, за необхідності, писав в ньому додаткові завдання. Вказаний алгоритм дозволяв уникати передачі листів між поштовими скриньками та не потребував прив`язки до номерів мобільних телефонів ОСОБА_7 .

Згодом представник військових формувань рф ОСОБА_8 надав ОСОБА_7 завдання збирати та передавати йому інформацію стосовно переміщення та місць дислокації Збройних сил України на території Чернігівської області.

1) Реалізуючи описаний злочинний умисел, спрямований на надання ОСОБА_8 як представнику російської федерації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України шляхом негласного співробітництва та надання інформації оборонного, економічного та суспільно-політичного характеру, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 08 листопада 2023 року за допомогою системи обміну повідомленнями електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме через обліковий запис ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом обміну повідомленнями в чернетках передав ОСОБА_8 відомості стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України в м. Семенівці Новгород-Сіверського району Чернігівської області та кількості військовослужбовців із зазначенням конкретних координат.

При цьому вказані відомості не були публічно доступними, не публікувалися і не розміщувалися у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, а отже, становили оперативний інтерес для представників російської федерації та могли бути використані в ході підривної діяльності проти України, шляхом планування та виконання бойових чи диверсійних дій проти України, спрямованих на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони шляхом проведення ударів по відповідних об`єктах, що ОСОБА_7 достовірно усвідомлював.

2) 09 листопада 2023 року ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати описаний вище злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, за допомогою системи обміну повідомленнями електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме через обліковий запис ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом обміну повідомленнями в чернетках передав ОСОБА_8 відомості стосовно переміщення військової техніки Збройних Сил України в м. Семенівці Новгород-Сіверського району Чернігівської області з додаванням відповідного відеозапису та координат розташування.

3) 14 листопада 2023 року на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги іноземній державі - російській федерації та її представникам в проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_7 за допомогою системи обміну повідомленнями електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме через обліковий запис ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом обміну повідомленнями в чернетках передав ОСОБА_8 відомості про розташування підрозділів Збройних Сил України в с. Машеве Новгород-Сіверського району Чернігівської області та в м. Семенівці того ж району з додаванням відповідних відеозаписів та координат розташування.

4) Цього ж дня ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати описаний вище злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, за допомогою системи обміну повідомленнями електронної пошти «Рrotonmail», а саме через обліковий запис ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом обміну повідомленнями в чернетках передав ОСОБА_8 відомості стосовно розміщення блокпоста на в`їзді до м. Семенівки Новгород-Сіверського району Чернігівської області зі сторони с. Іванівка вказаного району з додаванням відповідних координат розташування.

5) Продовжуючи протиправне діяння, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України, ОСОБА_7 не пізніше 21 листопада 2023 року отримав завдання від представника військового формування рф ОСОБА_8 : виявити схрон із документацією військовослужбовців рф за координатами НОМЕР_4 (біля водосховища «Дрест», розташованого поруч із вул. Приозерною в м. Семенівці) та в подальшому їх знищити.

На виконання цього завдання 21 листопада 2023 року ОСОБА_7 підшукав ємність із бензином та запальничку, помістив їх до транспортного засобу ВАЗ2102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у його фактичному володінні, та прослідував на ньому у вказане вище місце в районі водосховища «Дрест».

Далі, того ж дня, орієнтовно о 13:30, прибувши на зазначене ОСОБА_8 у повідомленні місце, ОСОБА_7 віднайшов схованку, в якій були російські документи, помістив їх до автомобіля, від`їхав від вказаного місця приблизно на двадцять метрів, після чого здійснив підпал знайденої документації та в цей же час був затриманий працівниками Служби безпеки України.

Вимоги касаційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому вказує на неконкретизоване обвинувачення, зокрема органом досудового розслідування не розкрита об`єктивна сторона кожного з епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, що призвело до порушення його права на захист. Вважає, що у формулюванні обвинувачення йому не ставиться у провину вчинення таких дій, як виявлення схрону з документами військовослужбовців рф за координатами з подальшим їх знищенням.

Стверджує, що його не в повному обсязі ознайомлено з матеріалами досудового розслідування.

Також посилається на однобічність і неповноту судового розгляду. У свою чергу суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи його апеляційної скарги та був упередженим до нього.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Також мотивуючи свої вимоги, вказує, що у висунутому ОСОБА_7 обвинуваченні не конкретизовано об`єктивної сторони кожного епізоду кримінального правопорушення, що, на думку захисту, є неконкретним обвинуваченням та порушенням права на захист.

Стверджує про недопустимість доказів, зокрема: рапорту оперуповноваженого першого відділу ГВ КР Управління СБ України в Чернігівській області від 21 листопада 2023 року та листів працівників СБ України на ім`я начальника слідчого відділу на виконання доручень слідчого СВ Управління СБ України в Чернігівській області.

Про все це вона вказувала в апеляційній скарзі, проте апеляційний суд обґрунтованих відповідей на доводи її скарги не надав, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 370 КПК України та у ній всупереч ст. 419 цього Кодексу не надано належної оцінки всім доводам апеляційної скарги сторони захисту.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали подані скарги, а прокурор заперечував щодо їх задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та засудженого, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, однак при цьому до його компетенції входить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Перевіряючи доводи касаційних скарг засудженого та захисника, Верховний Суд виходить з фактичних обставин кримінального провадження, які встановлені судом першої інстанції.

Мотиви Суду

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що, для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, котра є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року в справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року в справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року в справі № 760/23459/17 та ін.).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, з яким погодився й апеляційний суд, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, котрі підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до статей 84-86, 94 цього Кодексу.

Такого висновку суд дійшов, проаналізувавши фактичні дані, зафіксовані в протоколах: огляду речей і документів від 22 листопада 2023 року, обшуку від 08 грудня 2023 року; за результатами проведення негласних слідчих дій від 16, 22 листопада, 28 грудня 2023 року.

Виконуючи законодавчі приписи, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , з`ясував його позицію, який не визнав провини; ретельно перевірив висунуту на свій захист ОСОБА_7 версію про невчинення державної зради і переконливо спростував їх доказами, докладний зміст яких відобразив у вироку.

Так, ОСОБА_7 вказував на те, що він 1) не розумів, що спілкувався з представником російської федерації, 2) не бачив номера опонента під час спілкування в додатку «Телеграм» та 3) ніколи не фотографував українські збройні військові формування та не передавав інформації про ЗСУ іншим особам, 4) усвідомивши, що знайшов документи військовослужбовців російської федерації, вирішив їх знищити.

Вказані твердження не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах провадження доказами та були відхилені судами попередніх інстанцій як неспроможні з таких підстав:

1) Суди спростовали твердження сторони захисту про те, що номер НОМЕР_2 був придбаний працівниками Служби безпеки України, оскільки за повідомленням оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» інформація про з`єднання абонентського номера оператора російської федерації за період з 00:00 24 лютого 2022 року по 00:00 01 грудня 2023 року відсутня. Тобто цей номер використовувався виключно на території російської федерації та не міг використовуватись працівниками Служби безпеки України, як намагався переконати обвинувачений. При цьому аналіз змісту текстових повідомлень між « ОСОБА_11 » та ОСОБА_7 дає підстави стверджувати, що обвинувачений мав уявлення, з ким він спілкується, усвідомлював наслідки своїх дій, добровільно, з корисливою метою та свідомо виконував завдання, які йому надавав ОСОБА_8 . Зокрема, текстові повідомлення зі змістом: «Вчера на вечер, наши войска пристреливали артилерію по н.п. Семёновка. Если что-то слышал может будет возможность узнать, куда упали снаряды, наши вроде работали 120 калибром… Вообще помимо фоток военных тех, попробуй уточнить, проехать в Семеёновку посмотреть что куда, вроде область прилёта - центр….Посмотри какая точность, вслед раз по нашим с тобой объектам работать будут.», дають повне уявлення про те, що спілкування відбувалося з представником країни агресора - російської федерації і аж ніяк не з представником Служби безпеки України, як намагався переконати суд засуджений.

2) Не знайшли підтвердження посилання ОСОБА_7 , що він не бачив номера опонента під час спілкування в додатку «Телеграм». Так, при огляді мобільного телефону марки «Phone 6s», вилученого у ОСОБА_7 під час огляду місця події від 21 листопада 2023 року, у процесі відкритті застосунку месенджера «Телеграм», було виявлено чат-листування з абонентом « ОСОБА_11 » (номер телефону НОМЕР_2 ), в якому були відсутні повідомлення. Тому суди попередніх інстанцій виснували, що номер телефону з вказаним абонентом відображається у додатку, тому ОСОБА_7 міг його бачити, а отже мав усвідомлювати, що спілкується з особою, яка перебуває на території російської федерації, оскільки код +7 ий використовується саме цією країною. Водночас вимоги особи щодо надання інформації про місця прильотів в м. Семенівці після здійснення обстрілів, про розташування та кількість військовослужбовців ЗСУ, давали розумну можливість встановити, що абонент є військовослужбовцем збройних сил ворожої країни.

3) Визнані неспроможними твердження ОСОБА_7 , що він не знімав військовослужбовців ЗСУ та не надав інформації стосовно них представнику російської федерації ОСОБА_12 . Так, наполягаючи на цьому твердженні, поза його увагою залишив те, що під час огляду вилученого телефону в хмарному сховищі та в розділі «Чернетки» застосунку «Proton Mail» виявлено низку відео та фотозображень та текстових повідомлень, з яких убачається, що ним передавались відомості щодо розташування різних підрозділів ЗСУ на території не тільки м. Семенівки, та прилеглих населених пунктах, щодо переміщення та руху військової техніки, а також відомості щодо завдань, які мав виконати ОСОБА_7 на вимогу представника збройних сил російської федерації.

Крім того, апеляційний суд, спростовуючи твердження ОСОБА_7 , що координати розташування будинків та інших будівель, а також місць брав з відкритих джерел «Гугл карти», слушно зазначив, що інша інформація, яку він передавав, зокрема про заселення військовослужбовців ЗСУ в приватні будинки, в приміщення лікарні, розташування ТЦК та СП, розміщення іноземних військових формувань, переміщення військової техніки тощо однозначно, не була у відкритому доступі.

Тобто ця інформація містила таємницю та не підлягала передачі іншим особам, а тим паче представникам військових формувань російської федерації. Крім того, на підтвердження інформації, яка ним передавалась, передавались фото та відеоматеріали.

Аналіз змісту всіх виявлених повідомлень, в тому числі й тих повідомлень з прикріпленими відеозаписами, які відправляв ОСОБА_7 , вказує на те, що обвинувачений передавав представнику ворожої країни відомості про військовослужбовців ЗСУ, їх розміщення в межах населених пунктів, із вказівкою на координати будинків та приміщень, де вони квартирувалися, а також відомості щодо переміщення військової техніки, координати розташування блок-постів та кількості військовослужбовців, які чергують на них, виконував інші завдання представника збройних сил рф, а також з власної ініціативи розвідував та передавав встановлені відомості щодо виявлених ним розміщень військових ЗСУ.

При цьому наслідком передання такої інформації були подальші обстріли вказаних ОСОБА_7 об`єктів.

3) Також ОСОБА_7 зазначав, що, усвідомивши, що знайдені ним документи належать громадянам рф, вирішив їх знищити, при цьому жодним чином суду не пояснив, з якою метою він брав із собою каністру бензину та запальничку, для чого знімав на відеокамеру момент знищення цих документів. Водночас з змістом повідомлень від « ОСОБА_11 » за наданими координатами він мав відшукати в схроні речі та знищити їх на місці, про що надіслати відеозапис для підтвердження. За наявними в матеріалах справи доказами, саме за отриманими інструкціями і діяв ОСОБА_7 21 листопада 2023 року аж до моменту його затримання.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що всупереч положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України некоректно сформульовано обвинувачення ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Відштовхуючись від зазначеного розуміння формулювання обвинувачення, слідчий, прокурор, викладаючи цей блок інформації, мають виходити з кримінально-правової концепції розуміння складу злочину. Тобто наведені фактичні дані в сукупності повинні створювати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Для забезпечення права на ефективний захист у формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього. Виклад фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, як і формулювання обвинувачення, з одного боку, повинен бути конкретним і зрозумілим для забезпечення здійснення ефективного захисту від такого обвинувачення, але з іншого боку, в частині способу вчинення кримінальних правопорушень, він не повинен бути настільки детальним, щоб стороння особа могла розцінити його як свого роду «методичні рекомендації» для способу вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 111 КК України державна зрада полягає в умисному вчиненні громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України» такою є захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Згідно з доктриною кримінального права та практикою застосування цієї норми Верховним Судом, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності полягає у сприянні наданні будь-якої допомоги можливим чи дійсним зусиллям резидентів такої держави заподіяти шкоду національній безпеці України. Підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки та інтересів України. Види підривної діяльності та форми допомоги в її проведенні можуть бути різними. Суб`єктом державної зради є тільки громадянин України. Із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом, а ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Склад цього кримінального правопорушення є формальним - для кваліфікації не має значення, чи настали суспільно небезпечні наслідки.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 повно і чітко викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення із зазначенням обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а також правову кваліфікацію дій обвинуваченого з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Сторона обвинувачення довела належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_7 державної зради, тобто у діянні вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Водночас слід відзначити, що позиція сторони захисту протягом судового провадження свідчить про те, що ця сторона повністю розуміла зміст обвинувачення і здійснювала захист саме від цього, а не будь-якого іншого обвинувачення.

Також, на думку колегії суддів, є неспроможними посилання засуджений і його захисник на неконкретність пред`явленого обвинувачення, які вважають, що стосовно кожного епізоду обвинувачення потрібно оголошувати підозру та обґрунтовувати її відповідно доказами.

Так, ОСОБА_7 обвинувачувався і засуджений за співпрацю з представником військового підрозділу рф ОСОБА_8 , якому 08, 09, 14, 21 листопада 2023 року за грошову винагороду передав відомості стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області, з додаванням відповідних відеозаписів та координат розташування, виконував завдання від цього представника, спрямоване на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України.

Усі ці епізоди, які захисник та засуджений вважають кожний окремо закінченим злочином, є тими фактичними даними, що вказують на співпрацю ОСОБА_7 з представником військового підрозділу РФ та передавав представнику ворожої країни відомостей про військовослужбовців ЗСУ, їх розміщення в межах населених пунктів, з вказівкою на координати будинків та приміщень, де вони квартирувалися, а також відомостей щодо переміщення військової техніки, координати розташування блок-постів та кількості військовослужбовців, які чергують на них, виконання інших завдань цього представника в умовах воєнного стану, що й утворює об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Також не заслуговують на увагу твердження в касаційній скарзі захисника в частині того, що не може бути доказом у кримінальному провадженні рапорт оперуповноваженого першого відділу ГВ КР Управління СБ України в Чернігівській області від 21 листопада 2023 року та листи працівників СБ України на ім`я начальника слідчого відділу на виконання доручень слідчого СВ Управління СБ України в Чернігівській області.

Зі згаданого рапорту оперуповноваженого першого відділу ГВ КР Управління СБ України в Чернігівській області від 21 листопада 2023 року та повідомлення про кримінальне правопорушення вбачається, що у ході проведення комплексу заходів, спрямованих на встановлення осіб, можливо причетних до надання допомоги спецслужбам російської федерації у розвідувально-підривній діяльності проти України, було отримано дані, що ОСОБА_7 має прихований контакт з військовослужбовцем прикордонного управління фсб рф по Брянській області - ОСОБА_8 , а саме здійснює спілкування з представником фсб рф з використанням системи обміну повідомленнями електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ході якого відпрацьовує завдання розвідувально-підривного характеру, а саме збір відомостей щодо сил та засобів Збройних Сил України, їх дислокація та переміщення в Чернігівській області, які ОСОБА_7 виконував та передавав дані у формі координат, фото і відео матеріалів (т. 2 а.с. 40-41, 42).

Також у ході виконання доручень слідчого СВ Управління СБ України в Чернігівській області працівники СБ України, згідно з їх листами до начальника слідчого відділу, встановили, що ОСОБА_7 з номеру українського мобільного оператора НОМЕР_3 , що він має прихований контакт з абонентом мобільного зв`язку рф НОМЕР_2 , який прив`язаний до месенджера «Телеграм» та належить військовослужбовцю прикордонного управління фсб рф по Брянській області ОСОБА_8 . ОСОБА_7 на виконання розвідувального завдання вищевказаного працівника російської спецслужби здійснив відеофіксацію міської ради м. Шостка Сумської області, а також ІНФОРМАЦІЯ_4 , електростанції в м. Чорний Ріг Сумської області та підстанцій в містах Чорний Ріг та Семенівці. Крім того, отримано інформація, що 20 листопада 2023 року ОСОБА_7 було відпрацював завдання, яке полягало у фізичному знищенні документів, залишених за заданими координатами шляхом їх спалення, орієнтовно 21 листопада 2023 року (а.с. 46-50, 51-52, 53, т.2).

За статтею 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Фактично рапорт старшого оперуповноваженого є заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якому зазначаються конкретні відомості про вчинення протиправних дій, що обґрунтовано врахували суди попередніх інстанцій.

Отже, твердження захисника про те, що рапорт оперуповноваженого та листи працівників СБ України на виконання доручень слідчого не можуть бути доказом у кримінальному провадженні, у цілому не спростовують законності та обґрунтованості судових рішень, оскільки наведені у рапорті та листах дані отримано в передбаченому цим Кодексом порядку, що дало підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після самостійного виявлення обставин, які свідчили про вчинення злочину.

Щодо тверджень засудженого на порушення його права на захист, оскільки його не було ознайомлено в повному обсязі з матеріалами досудового розслідування

Вказані твердження засудженого є неспроможними, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 290 КПК України стороні захисту було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими вона ознайомилася в повному обсязі, що підтверджено наявним у матеріалах кримінального провадження протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 12 березня 2024 року, який підписав засуджений та його захисник (а. п. 119, 120, т. 3).

Таким чином, зібрані у справі докази в сукупності достатньою мірою підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені під час формулювання обвинувачення, а доводи засудженого та захисника про протилежне є непереконливими.

Колегія суддів не вбачає жодних підстав вважати порушеними вимоги статей 10, 22 КПК України щодо створення необхідних умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Слід зазначити і про те, що для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин.

У цьому кримінальному провадженні суд дослідив усі надані сторонами докази, яких не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій, в касаційній скарзі не наведено.

Доводи засудженого щодо неповноти судового розгляду, а також незгоди з оцінкою доказів, яка надана судом, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Натомість апеляційний суд, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційних скарг захисника та засудженого на підставах неповноти судового розгляду, недопустимості доказів, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильної юридичної оцінки дій засудженого, у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час перевірки матеріалів провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати про упередженість судового розгляду.

З урахуванням викладеного, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3