Справа № 149/3912/25
Провадження №11-кп/801/257/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026, якою кримінальне провадження №0000653 відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, -

установив:

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20.12.2017 близько 05:40 години, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Лисенка у м. Хмільник Вінницької області, зі сторони вулиці Бистрицького, перед початком виконання маневру лівого повороту, при об?їзді перешкоди на дорожньому покритті, не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі велосипедисту ОСОБА_10 , яка рухалась за кермом велосипеда марки «Ardis» в зустрічному напрямку, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому лівої великогомілкової кістки, розриву зв?язок лівого колінного суглобу, які за своїм характером належать до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такий, що спричинив тривалий розлад здоров?я, понад три тижні (більш як 21 день), згідно «Наказу №6 п.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Також у ОСОБА_11 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани на голові, які належать до легких тілесних ушкоджень, згідно «Наказу №6 п .2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. За вказаних обставин, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В підготовчому судовому засіданні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від обвинувачений ОСОБА_9 клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки злочин вчинено у 2017 році.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026 клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задоволено та звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України , на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності

Кримінальне провадження №0000653 відносно ОСОБА_9 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 2945,90 грн витрат на залучення експертів.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що з обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено у 2017 році, тобто на момент розгляду справи закінчився трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності. Від досудового слідства обвинувачений не ухилявся та нових злочинів не вчиняв. Обвинувачений ОСОБА_9 надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

За наведених обставин суд зробив висновок, що наявні всі необхідні умови для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження.

Не погодившись з ухваленим рішенням, перший заступник Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026 стосовно ОСОБА_9 підлягає зміні через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України.

Просить ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026 стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України змінити через допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказати у резолютивній частині ухвали про покладення на державу процесуальних витрат в розмірі 2945,90 гривень. У решті ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки судом першої інстанції ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження щодо нього закрито, при цьому ініціатором проведення судової експертизи у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК України витрати на проведення експертизи в розмірі 2945,90 гривень не підлягають стягненню з обвинуваченого та мали бути покладені на державу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив змінити ухвалу в частині покладення процесуальних витрат через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026 стосовно ОСОБА_9 підлягає зміні через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України, апеляційний суд вважає обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з ч.1 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. (ч. 1 ст. 124, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, у розділі ІХ КК визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК).

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, таких витрат.

Так, постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області постановив рішення про покладення судових процесуальних витрат на обвинуваченого.

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні за клопотанням слідчого призначалися судові експертизи. При цьому розмір процесуальних витрат на залучення експерта для проведення таких експертиз в сумі становить 2945,90 гривень.

Зважаючи на зазначене колегія Вінницького апеляційного суду вважає, що, Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області при постановленні ухвали стосовно ОСОБА_9 допустив порушення вимог статей 122, 124, 370 КПК України, які перешкодили йому постановити законну та обґрунтовану ухвалу, а тому вони є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК судові процесуальні витрати на проведення експертиз на загальну суму 2945,90 грн (а.с. 24-26) не підлягають стягненню з ОСОБА_9 та покладаються на державу.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026, щодо ОСОБА_9 необхідно змінити в частині покладення процесуальних витрат, а саме судові витрати на залучення експертів в розмірі 2945,90 грн покласти на державу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції серед іншого є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Додатково апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 15.01.2026 вніс кошти в розмірі 2945,90 грн на рахунок Казначейства України, що підтверджується квитанцією (а.с. 37), а тому вказані кошти в розмірі 2945,90 грн підлягають поверненню ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 412 КПК України є підставою для зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 419 КПК України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу першого заступника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.01.2026, щодо ОСОБА_9 змінити.

Судові витрати на залучення експертів в розмірі 2945,90 грн покласти на державу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4