№ 1-кп/183/1446/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000041 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Синява Хмельницької області, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця, номера обслуги 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 47 від 02.03.2022 року, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номер обслуги 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України, є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучі військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, а згідно ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

За ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями , інструкціями тощо.

Стаття 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає відповідальність солдата (матроса) у мирний і воєнний час за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стан, збереження виданого йому майна. А стаття 128 Статуту, зокрема, покладає на солдата обов`язок сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

За приписами ст. ст. 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, та проходячи її в посаді номер обслуги 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази) 13.07.2022 року о 09 годині 00 хвилин самовільно залишив тимчасове розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та незаконно був відсутній на службі до 04.12.2024 року, коли був затриманий правоохоронними органами, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав частково та показав, що фактичні обставини не оспорює, він дійсно самовільно залишив військову частину, оскільки приймаючи безпосередню учать у бойових діях, не витримав психологічного навантаження. Вказав, що частковість визнання своєї вини полягає виключно в мотивах. У скоєному щиро кається.

Крім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 знає, як військовослужбовця, який проходив військову службу разом з ним. В червні 2022 року вони познайомилися з ОСОБА_5 в с. Берестове Донецької області. Коли вони були на одній позиції, то ОСОБА_5 їх завжди виручав і допомагав, він доставляв їм продукти. Були на позиціях приблизно місяць. Коли їх виводили, ОСОБА_5 особисто його виводив, потім він був переведений на інші позиції. Коли ОСОБА_5 пішов в СЗЧ він не знає, оскільки він вже з ним не перебував бо поїхав займати інші позиції. Повернувшись в пункт дислокації, він дізнався, що ОСОБА_5 в роті вже не було, сказали, що пішов в СЗЧ. Заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_5 мабуть вживалися, про це йому нічого не відомо, бо він знаходився тоді на нульових позиціях. Конфліктів ОСОБА_5 з командуванням він не бачив, про наявність таких він не знає. Також вказав, що він пропонував комбату дати ОСОБА_5 нагороду, бо останній їх виводив з позицій по дорозі яка обстрілювалася;

- показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 знає, оскільки служили разом в одній роті у військовій частині НОМЕР_1 були на позиціях. В червні 2022 року приблизно місяць вони разом проживали в с. Берестово. Потім вони вийшли з позицій, і він пішов на іншу позицію. Вказав, що вони заступали цілою ротою, а не групою. Охарактеризувати ОСОБА_5 може виключно позитивно. В липні 2022 року він знаходився на інших бойових позиціях не в м. Самар. Після червня 2022 року доля ОСОБА_5 йому невідома. Про залишення військової частини йому взагалі нічого невідомо. Щодо стану здоров`я, то ОСОБА_5 повідомляв, що у нього була прострелена рука, яка не зажила. Про конфлікти ОСОБА_5 з керівництвом частини йому нічого невідомо;

- показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що в липні 2022 року він займав посаду заступника начальника мінометної батареї першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Яку посаду займав ОСОБА_5 , він не пам`ятає, начебто служив в механізованій роті. Вказав, що він проводив службове розслідування відносно ОСОБА_5 . Вони знаходилися в Харківській області, недалеко від міста Дніпро. Також вказав, що коли було виявлено відсутність ОСОБА_5 , то про це було повідомлено ВСП, прокуратуру та були допитані свідки. Вони намагалися зв`язатися з ОСОБА_5 , але останній не відповідав на дзвінки, причини СЗЧ ОСОБА_5 йому невідомі. Він проводив службове розслідування, все це документально оформлював згідно регламенту. Після встановлення місця перебування ОСОБА_5 , він не з`ясовував причини його відсутності, оскільки йому навіть не повідомили про те, що його знайшли. Зазначив, що ОСОБА_5 перетиналися тільки по службі. Охарактеризувати може тільки зі слів військовослужбовців, які характеризують його дуже позитивно;

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000041 від 06.03.2023 року, згідно з яким 13.07.2022 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 самовільно, без дозволу командирів та начальників в умовах воєнного стану, залишив тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , службові обов`язки не виконує. (т.1 а.п.198);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2022 року № 47 про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу, якого поставлено на всі види забезпечення та встановлено посадовий оклад (т.1 а.п.199);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2022 року № 92 про призупинення ОСОБА_5 військової служби в ЗСУ з 06.03.2023 року (т.1 а.п.200);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2022 року № 126 про зарахування ОСОБА_5 до виконання бойових завдань на території України в оперативне підпорядкування командувача оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 22.05.2022 року (т.1 а.п.201);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 року № 173 про відсутність ОСОБА_5 з невідомих причин в оперативно-тактичному угрупуванні «Соледар» з 13.07.2022 року (т.1 а.п.202);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2022 року № 182 про самовільне залишення ОСОБА_5 військової частини (т.1 а.п.203);

- довідкою доповіддю № 1390 про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 , відповідно до якої о 09.00 годині 13.07.2022 року під час проведені перевірки наявності відрядженого особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на території тимчасового місця розташування у районі АДРЕСА_4 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 в районі зосередження підрозділу. На телефонні дзвінки і відповідає. Місце знаходження військовослужбовця не відоме (т.1 а.п.20-209);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2022 року № 1453А про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_5 (т.1 а.п.212-214);

- актом службового розслідування, відповідно до якого з моменту виявлення відсутності військовослужбовця невідкладно у військовій частині вживались заходи щодо встановлення причин відсутності солдата ОСОБА_5 за місцем служби, встановлення його місцезнаходження та повернення до місця служби. Зокрема, у рамках проведених пошукових заходів посадовими особами 1 механізованого батальйону були здійснені спроби зв`язатися з солдатом ОСОБА_5 по засобах мобільного зв`язку. Так, командир 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_9 неодноразово телефонував на номер мобільного оператора солдата ОСОБА_5 НОМЕР_3 , але слухавки ніхто не підіймав. Для встановлення можливого місцезнаходження або змін у місці проживання військовослужбовця, яке було ним надане до військової частини, у подальшому була налагоджена взаємодія з ІНФОРМАЦІЯ_3 , з органами місцевого самоврядування по місцю проживання солдата ОСОБА_5 . Незважаючи на вжиті заходи, розшукати солдата ОСОБА_5 та повернути його у стрій не виявилось за можливе. Станом на теперішній час солдат ОСОБА_5 в район виконання бойових завдань не прибув. Перебуваючи поза місцем проходження військової служби понад один місяць, з 13 липня 2022 року по теперішній час солдат ОСОБА_5 використовує службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляє. У зв`язку з вищевикладеним підготовлено заяву-повідомлення про кримінальне правопорушення за вказаним фактом, яку, разом із матеріалами службового розслідування, встановленим порядком надіслано до Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері південного регіону, в зоні діяльності якої скоєне правопорушення, для прийняття процесуального рішення з даного приводу (т.1 а.п.215-219).

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є особою раніше не судимою, на обліку у лікарів не перебуває, співслужбовцями характеризується виключно позитивно.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Однак, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який є тяжким, за місцем служби характеризується негативно.

За таких обставин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, однак на рівні мінімальної межі санкції статті, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбуття покарання за цим вироком ОСОБА_5 час тримання його під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 06 грудня 2024 року по день набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1