Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/175/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/2317/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 13 січня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Подільського районного суду міста Кропивницького знаходиться кримінальне провадження № 0000399 від 24 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.5 ст. 190 КК України.

Під час судового розгляду прокурором подано письмове клопотання про продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, вказуючи, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, тому інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вказаних ризиків.

Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 13 січня 2026 року вказане клопотання прокурора задоволено. Дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів, тобто з 13 січня 2026 року до 13 березня 2026 року включно, та визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 266 240 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, що на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки обраний запобіжний захід забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. З моменту обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистої поруки, з покладенням на нього обов`язків, які передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що документи, які підтверджують його перебування у складі Збройних Сил України та всі інші супровідні документи, що засвідчать намір його побратимів взяти на особисту поруку, будуть надані в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та клопотання поручителів, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини в них зазначені, думку поручителів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані клопотання, позицію прокурора ОСОБА_10 , який просив ухвалу районного суду, як законну залишити без змін, а апеляційну скаргу та клопотання поручителів, як необґрунтовані без задоволення, дослідивши матеріали провадження, вивчивши клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , включаючи матеріали провадження надані місцевим судом, та дослідивши докази по вказаних матеріалах, обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі і клопотаннях поручителів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Приписи статті 370 КПК України передбачають, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує про те, що суду слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

На думку апеляційного суду під час розгляду клопотання про продовження строку дії застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не врахував вимог процесуального закону, які регламентують підстави та порядок продовження такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 5 ст. 196 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони обвинуваченого про необґрунтованість продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та існування підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється/обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що підозрюваний може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що підозрюваний може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Апеляційний суд вважає, що рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевим судом належним чином не обґрунтоване.

Колегією суддів встановлено, що судом залишено поза увагою наступні обставини справи, зокрема, що: підозрюваний є військовослужбовцем Збройних сил України та приймав участь в бойових діях; позитивно характеризується командуванням, зокрема командиром роти та командиром взводу; має постійне місце проживання, відсутність спроб ухилитися від досудового розслідування.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що переконливих доказів на зменшення або зникнення ризиків сторона захисту суду не надала, проте такі висновки суперечать приписам ч.3 ст. 199 КПК України, та фактично тягар доказування продовження існування ризиків суд поклав на сторону захисту, що є неприпустимим.

Так колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, який є тяжким злочин, а вчинення умисних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, організованою групою загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що повною мірою свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, безпідставними колегією суддів визнаються доводи сторони обвинувачення про існування можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що такі обставини не підтверджені прокурором в суді апеляційної інстанції, а матеріали провадження не містять доказів, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР та під час судового розгляду обвинуваченим було вчинено хоча б одна з дій, на які посилається сторона обвинувачення в обґрунтування існування ризиків у ступені, який є підставою для продовження запобіжного заходу у вигдяді тримання під вартою.

Клопотання поручителів про можливість передачі обвинуваченого ОСОБА_7 під особисту поруку безпосереднім його командирам на думку колегії суддів є прийнятним в даній справі, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Під час апеляційного розгляду командир роти Безпілотних авіаційних систем Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та командир взводу зв`язку Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 особисто підтримали подані до апеляційного суду клопотання про взяття ОСОБА_7 на поруку та пояснили, що їм, як поручителям, відповідно до ст. 180 КПК України, відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_7 , передбачене законом покарання за його вчинення, а також зобов`язались забезпечити виконання всіх передбачених ч.5 ст. 194 КПК України обов`язків обвинуваченим.

На думку апеляційного суду, військовослужбовці заслуговують на велику довіру, оскільки в такі тяжкі для країни часи, вказані особи боронять нашу країну від загарбників та приймали безпосередню участь у боях на передовій. Військовослужбовці беззаперечно мають відповідний авторитет в суспільстві і реально спроможні забезпечити належну поведінку і виконання покладених на обвинуваченого обов`язків. Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальним законом обов`язків, колегія суддів вважає за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу місцевого суду слід скасувати, постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді передачі його під особисту поруку командиру роти Безпілотних авіаційних систем Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та командиру взводу зв`язку Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , які на переконання колегії суддів, здатні в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що запобігатиме можливим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого обвинувачення, і зможе забезпечити виконання ним встановленихзаконом процесуальних обов`язків.

Таким чином, з урахуванням того, що прокурором під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції не було надано доказів щодо існування заявлених в клопотанні ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та враховуючи особу ОСОБА_7 , обставини даного кримінального провадження та його соціальні зв`язки, апеляційний суд вважає, що відсутня необхідність в обмеженні прав обвинуваченого на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Обставини даної справи та дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно військовослужбовця, який проходить службу в бойовій частині, на даний час є вочевидь недоцільним, оскільки ОСОБА_7 на даний час буде більш корисним для держави виконуючи свій безпосередній обов`язок захист країни від військової агресії.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин даного провадження та невмотивованості клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню, з постановленням нової ухвали про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 180, 194, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 13 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

В порядку ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , наступні обов`язки:

1. прибувати до суду за першою вимогою;

2. повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця перебування;

3. утримуватись від спілкування з учасниками кримінального провадження у будь який спосіб;

4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду з України і в`їзд в Україну.

Визначити поручителями командира роти Безпілотних авіаційних систем Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та командира взводу зв`язку Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 .

Передати обвинуваченого ОСОБА_7 , на поруки командиру роти Безпілотних авіаційних систем Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та командиру взводу зв`язку Батальону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 .

Поручителі поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Роз`яснити поручителям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що вони, як поручителі несуть відповідальність за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі невиконання поручителями взятих на себе зобов`язань, на них буде накладено грошове стягнення у розмірі від двадцяти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Поручителям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , також роз`яснюється, що вони можуть відмовитись від взятих на себе зобов`язань до виконання підстав, які тягнуть за собою їх відповідальність. У такому разі вони зобов`язані забезпечити явку обвинуваченого ОСОБА_7 до суду для вирішення питання про зміну йому запобіжного заходу на інший.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку покласти на прокурора.

Строк дії ухвали щодо встановлення обов`язків встановити до 13 березня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4