Провадження № 1-кс/489/697/26
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

05 січня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 (дистанційно), у відкритому судовому засіданні розглянувши скаргу військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

26.12.2025 до слідчого судді надійшла скарга військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Скаржник просить зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (до складу якого входить Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві)), внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені у повідомленні командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2025 за вих.№ 763. Крім того, скаржник просив поновити строк на подання скарги.

Представник військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав. Щодо поважності причин пропуску строку на оскарження пояснив, що призначений на посаду у серпні 2025 року, до того часу не було помічника командира з правової роботи. Крім того, підрозділи військової частини знаходяться як у Врадіївці, так і в Запорізькій області, в районі ведення бойових дій, що ускладнює документообіг між підрозділами.

Представник ТУ ДБР до суду не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Його відсутність, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, ознайомившись зі скаргою та доданими до неї матеріалами, слідчий суддя дійшов таких висновків.

З матеріалів скарги вбачається, що 13.02.2025 за №763 командир військової частини НОМЕР_1 направив до ТУ ДБР у м. Миколаєві повідомлення про вчинення молодшим сержантом ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, з матеріалами службового розслідування.

Як свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції, повідомлення отримане ТУ ДБР 18.02.2025.

У відповідь на повідомлення ТУ ДБР, розташоване у місті Миколаєві, листом від 30.11.2025, який отримано військовою частиною 22.12.2025, повідомило про відсутність правових підстав для внесення відомостей в ЄРДР, зважаючи на малозначність діяння, оскільки ОСОБА_4 був відсутній у період з 18.10.2024 по 29.10.2024 та повернувся до військової частини.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання скарги, представник військової частини посилається на отримання відповіді від ТУ ДБР 22.12.2025, залучення військової частини до відсічі збройної агресії проти України, постійне переміщення, тривалі відключення підрозділів частини від електричних мереж, обмеження доступу до Інтернету та системи електронного документообігу, значну відстань між структурними підрозділами військової частини та ускладненим контролем за документообігом, перебування помічника командира з правової роботи ОСОБА_3 в районі ведення бойових дій.

З даного приводу слідчий суддя зазначає, що отримання відповіді від слідчого 22.12.2025 не впливає на початок відліку строку, оскільки бездіяльність є вчиненою після спливу 24 годин з часу подання уповноваженій законом особі заяви про кримінальне правопорушення, а не з часу, коли про таку бездіяльність довідався скаржник.

Разом з тим, решта зазначених у скарзі обставин, у своїй сукупності свідчить про наявність об`єктивних підстав для поновлення строку на подання скарги.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення скарги, слідчий суддя виходить з того, що чинний КПК України не передбачає можливості прийняття рішення щодо відсутності події чи складу кримінального правопорушення на стадії подання заяви про кримінальне правопорушення та з урахуванням визначеного ст. 25 КПК України принципу публічності слідчий, дізнавач чи прокурор зобов`язані розпочати досудове розслідування, вже за результатами якого прийняти передбачене КПК України рішення по суті із забезпеченням реалізації права на його оскарження в передбаченому законом порядку.

Повідомлення військової частини було однозначно подане саме як заява про кримінальне правопорушення, з викладенням підстав, за яких заявник зробив висновок про наявність складу кримінального правопорушення. До того ж, було надано матеріали службового розслідування. Натомість у разі недостатності відомостей, викладених у повідомленні, слідчий міг та повинен був відповідно до принципу публічності та ст. 214 КПК України (шляхом самостійного виявлення з будь-якого джерела) встановити інші відомості щодо вказаного в заяві діяння з відповідних джерел, оскільки слідчому було заявлено про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, з матеріалів скарги слідує, що повідомлення про кримінальне правопорушення містило опис обставин його вчинення, що є цілком достатньою підставою для висновку, що могло бути вчинене вказане у повідомленні кримінальне правопорушення. Натомість на даному етапі для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не обов`язкове доведення доказами всіх елементів складу кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Також відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України, на даному етапі для внесення відомостей до ЄРДР достатні короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, та попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання слідчого у листі від 30.11.2025 на малозначність діяння слідчий суддя вважає необґрунтованим, оскільки за приписами ч. 2 ст. 11 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.11.2024 по справі №367/6150/19, специфіка визначення малозначності діяння полягає у встановленні обов`язкової сукупності трьох умов: 1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад кримінального правопорушення. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу кримінального правопорушення, не може визнаватися малозначним; 2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного кримінального правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду; 3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Значення ч. 2 ст. 11 КК полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки кримінального правопорушення, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає кримінальне правопорушення у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК. Положення про малозначність діяння може розцінюватися як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками кримінального правопорушення. Вирішуючи питання про те, чи є діяння малозначним, необхідно враховувати не тільки фактично заподіяну шкоду, але й те, на що було спрямовано діяння і до яких втрат могло призвести.

Зважаючи на те, що повідомлення військової частини від 13.02.2025 №763 стосувалося самовільного залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин в умовах воєнного стану, висновок слідчого про відсутність шкоди суспільству або державі є вочевидь передчасним.

Аналіз положень КПК України, а головним чином таких загальних засад кримінального провадження як законність, публічність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень (в тому числі і процесуальних рішень слідчого судді при розгляді саме даної категорії скарг), дає підстави для висновку, що всі повідомлення, заяви, інші відомості про кримінальне правопорушення мають вноситись до ЄРДР та за результатами відповідного розслідування мають бути прийняті відповідні процесуальні рішення, оскільки тільки такі процесуальні рішення відповідно до вимог КПК України можуть бути оскаржені не тільки до слідчого судді, а і в апеляційному порядку, що і забезпечить реалізацію права на оскарження, як загальної засади кримінального провадження.

За будь-яких обставин, у даному випадку на етапі надходження до уповноваженої особи повідомлення про кримінальне правопорушення превалюючою є визначена ст. 25 КПК України публічність, як загальна засада кримінального провадження, за якою прокурор та слідчий зобов`язані розпочати досудове розслідування при надходженні заяви про кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що слідчому судді не надано жодного доказу внесення відомостей за поданим командиром військової частини НОМЕР_1 повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 13.02.2025 №763, незважаючи на виклад обставин його вчинення, які, на його думку, мали місце, це свідчить про бездіяльність органу досудового розслідування, тому вимоги скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 304, 307, 214 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Поновити військовій частині НОМЕР_1 строк на подання скарги.

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати керівника органу досудового розслідування Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (до складу якого входить Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві)), внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені у повідомленні командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2025 №763.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1