Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2024 року у справі за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2024 року, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням про звільнення від покарання, призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2023 року /справа №461/5531/23, провадження 1-кп/461/572/23/ у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», оскільки він своїми умисними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2800,00 грн.

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні клопотання. Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що відповідно до особової справи №145-К-23 - засуджений ОСОБА_6 конвойований до Державної установи «Закарпатська установи відбування покарань (№9)», відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.04.2024. Місцевим судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2023 року /справа №461/5531/23, провадження 1-кп/461/572/23/, який набув законної сили 11.09.2023 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Згідно зазначеного вироку ОСОБА_6 21.05.2023 року, приблизно о 05 год. 10 хв. перебуваючи за адресою: вул. П.Куліша-Шпитальна, 1 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, під час дій воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації на території України з 05:30 год. по 24.02.2022, який продовжено до 19.08.2023 року, шляхом пошкодження ралокасет, проник у приміщення (кіоск) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в оренді ФОП ОСОБА_8 , за адресою: вул. П. Куліша-Шпитальна у м. Львові, звідки таємно викрав особисті речі ОСОБА_7 , а саме: планшет марки «HUAWEI», модель «AGS-L09», вартістю 2500 грн., що знаходився у тримачі на робочій поверхні стола та грошові кошти в сумі 300 гривень, які знаходились під робочою поверхнею стола у коробці, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_6 заподіяв магазину ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 2800 грн. Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якої є «вчинена в умовах воєнного стану». Судом першої інстанції встановлено, що на час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009). Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України №1449-VI від 04.06.2009 у 2023 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_6 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 268 грн. 40 коп. (у 2023 році), то наставала кримінальна відповідальність. Суддею місцевого суду враховано, що з 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вартість майна, за викрадення якого ОСОБА_6 засуджений вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2023 року /справа №461/5531/23, провадження 1-кп/461/572/23/ за ч. 4 ст. 185 КК України, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2023 рік 2684 грн., вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином і не може бути декриміналізовано відповідно до Закону № 3886-ІХ.

Не погодившись з цим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вказує, що в оскаржуваній постанові, замість прізвища ОСОБА_6 , зазначено прізвище ОСОБА_9 . Також апелянт зазначає, що відповідно до вироку Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2023 року, вартість нанесеної шкоди, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яка станом на 2023 рік складає 2684 грн. Розмір нанесеної ним шкоди становить 2800 грн., що є незначною різницею, а саме 116 гривень. Відповідно до ЗУ № 3886-IX від 18.07.2024 року сума складає 3028 грн. Просить суд розглянути питання про можливість декриміналізації правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності засудженого ОСОБА_6 , який на час розгляду апеляційної скарги перебуває у ДУ «Полицькій виправній колонії (№76)», а також його захисника - адвоката ОСОБА_10 , що відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Підставою для прийняття рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності зазначених учасників кримінального провадження є те, що: сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення адвокату ОСОБА_10 (а. с. 63) та повідомленням про призначення розгляду, яке відповідно до вимог закону надіслано учасникам провадження (а. с. 62); рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_11 ; клопотань чи заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги від зазначених осіб не надходило; клопотання засудженого про його бажання брати участь у розгляді у тому числі в режимі відеоконференції також не надходило; апеляційний суд не визнавав явку сторони захисту обов`язковою для розгляду кримінального провадження; прокурор не заперечував проти продовження розгляду без участі цих осіб; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте, а процесуальні рішення прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ. Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього

Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2023 року, який набрав законної сили 11.09.2023 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до вироку Галицького районного суду м. Львова від 11.08.2023, ОСОБА_6 вчинив крадіжку 21.05.2023.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становить 1342,00 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684,00 грн. (1342,00 х 2 = 2684,00).

Враховуючи, що сума викраденого ОСОБА_6 майна станом на 21.05.2023 року склала 2800 гривень, що відповідно перевищує 2 неоподатковані мінімуми доходів громадян, які були встановлені на вказаний період, підстави для застосування положень Закону № 3886-IX, відсутні.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Твердження апелянта про те, що вартість завданої шкоди, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яка станом на 2023 рік складає 2684 грн. є незначною, а відповідно до ЗУ № 3886-IX від 18.07.2024 року така сума складає 3028 грн. суд апеляційної інстанції відхиляє з зазначених вище підстав. Крім цього, відхиляючи ці твердження, колегія суддів констатує, що збільшення неоподаткованого мінімуму, станом на 2024 рік не має зворотної дії, оскільки оцінка правомірності дій здійснюється з урахуванням законодавства, чинного на момент вчинення правопорушення.

Апеляційний суд констатує, що в ухвалі наявна описка, зокрема неправильно зазначено прізвище ОСОБА_12 замість правильного Каналош.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Беручи до уваги, що вказана описка має істотне значення та виправлення цієї описки не змінює зміст ухваленого судового рішення, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України засуджений, а також інші учасники кримінального провадження мають право звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки у прізвищі засудженого. Така описка може бути також виправлена за ініціативою суду, який постановив відповідну ухвалу.

На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає,

Керуючись, ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04 грудня 2024 року у справі за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: