Справа №601/3210/24
Провадження № 1-кп/601/55/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000238 від 10.10.2024 та кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000237 від 10.10.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

18 вересня 2024 року близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_3 перебував у коридорі неподалік вхідних дверей до 8 класу Старопочаївської ЗОШ 1-3 ступенів, яка знаходиться по вул. Шевченка, 65 с. Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області.

У вказаному місці ОСОБА_3 зустрів малолітнього ОСОБА_5 . Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт. У цей час у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на завдання удару ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел на завдання удару, ОСОБА_11 18.09.2024 близько 12 години 55 хвилин, перебуваючи у приміщенні коридору неподалік вхідних дверей до 8 класу Старопочаївської ЗОШ 1-3 ступенів, яка знаходиться по вул. Шевченка, 65 с. Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно долонею правої руки наніс один удар в ділянку грудей ОСОБА_5 .

В результаті умисних неправомірних дій ОСОБА_3 ОСОБА_5 відчув фізичну біль в ділянці грудей, чим ОСОБА_5 завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесного ушкодження.

Крім того, 18 вересня 2024 року близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_3 перебував у коридорі неподалік вхідних дверей до 8 класу Старопочаївської ЗОШ 1-3 ступенів, яка знаходиться по вул. Шевченка, 65 с. Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області.

У вказаному місці ОСОБА_3 зустрів малолітнього ОСОБА_7 . Між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. У цей час у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на завдання удару ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел на завдання побоїв, ОСОБА_11 18.09.2024 близько 12 години 53 хвилин, перебуваючи у приміщенні коридору неподалік вхідних дверей до 8 класу Старопочаївської ЗОШ 1-3 ступенів, яка знаходиться по вул. Шевченка, 65 с. Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно схопив долонею правої руки за шию ОСОБА_7 та з застосуванням сили вдарив головою ОСОБА_7 об дерев`яний одвірок вхідних дверей класу, який знаходиться у вищевказаному приміщенні. Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 долонею правої руки наніс ще один удар в голову ОСОБА_7 в ділянку потилиці.

В результаті умисних неправомірних дій ОСОБА_3 ОСОБА_7 відчув фізичну біль в ділянці голови, не отримавши при цьому тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.126 КК України, не визнав та зазначив що 17 вересня 2024 року його дочка ОСОБА_13 повідомила про цькування в школі зі сторони ОСОБА_14 і ОСОБА_15 18 вересня 2024 року близько 13 години, коли закінчувався четвертий урок, він прийшов у школу, щоб забрати свою дочку і поговорити з потерпілими. Піднявся на другий поверх і став біля вікна навпроти дверей восьмого класу. Через п`ять хвилин продзвенів дзвінок і він почав підходити до дверей класу та зупинився на відстані приблизно півтора метри. Двері відкрилися, почали виходити діти на коридор. Хтось з дітей сказав до Елі, що прийшов тато. Дочка підійшла до нього. Він побачив, що з класу вийшов ОСОБА_16 . Після цього він почав виясняти у ОСОБА_5 чому він чіпляється до його дочки. Між ними почалася словесна перепалка. Біля них почали зупинятися діти з інших класів. ОСОБА_5 заперечував те, що він знущається з ОСОБА_17 , а дочка почала розказувати про насильство. Він трошки покричав на ОСОБА_5 і побачив з іншої сторони ОСОБА_7 , який стояв з іншими дітьми і слухав, а тоді почав кричати ще на ОСОБА_7 . Словесний конфлікт тривав близько однієї хвилини. Далі почали говорити на спокійніших тонах. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підійшли до вікна, він розвернувся і підійшов до них «впритик» та обняв потерпілих за плечі, силою їх не тримав та продовжували говорити, він просив щоб хлопці не обіжали дочку. Через одну хвилину він забрав руки і побачив завуча. Останній роз`яснив йому, що якщо є якісь конфлікти, то щоб він заходив в кабінет. Потерпілі спокійно стояли. Він до завуча не заходив, разом з дочкою пішли з школи. Крім того, повідомив, що до 18.08.2024 між ним і потерпілим ніколи конфліктів не було. Потерпілі його обмовили щоб заробити гроші та приховати факт сексуального домагання до його дочки. Просить його виправдати, оскільки жодного фізичного насилля з його сторони до потерпілих не було. В задоволенні цивільних позовів представника потерпілих просить відмовити.

На думку суду такі показання обвинуваченого надані з метою уникнення кримінальної відповідальності і спростовуються зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , який допитаний в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_6 , який суду пояснив, що 18.09.2024 після четвертого уроку о 12 год. 50 хв. вийшов з класу ОСОБА_18 і став біля дверей. Також вийшов він і став біля дверей. ОСОБА_3 спитав у нього чи він ОСОБА_19 і коли він ще не відповів то ОСОБА_3 вдарив його рукою в груди, він відчув біль. Він трохи відійшов. ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_15 головою в одвірок. З класу вийшла вчителька. В цей час ОСОБА_3 правою рукою дав підзатильник ОСОБА_20 . Вчителька зробила ОСОБА_3 зауваження і пішла в клас. ОСОБА_3 відвів їх до вікна і питав чого вони обіжають ОСОБА_21 . На що вони пояснювали, що коли ОСОБА_22 їх обзиває, то вони їй відповідають. Після цього ОСОБА_3 з ОСОБА_23 пішли з школи. Вони хотіли пограти м`яч, але у ОСОБА_19 боліла голова, а у нього груди. На останньому уроці вони були у психолога і давали пояснення;

-показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який допитаний в присутності законного представника ОСОБА_8 , який суду пояснив, що 18.09.2024 після четвертого уроку він вийшов з класу в коридор. Біля дверей побачив ОСОБА_3 , а тому покликав його дочку ОСОБА_21 . Недалеко біля дверей стояв ОСОБА_5 . ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 і вдарив його рукою вище пояса. У ОСОБА_5 були сльози в очах і йому було неприємно. Після цього вже підійшов до нього, взяв рукою за шию і вдарив головою в одвірок. Він відчув біль. Після уроків від удару його боліла голова. Про цю подію він розказав бабусі. Вона вдома дала йому таблетку від голови. Через декілька тижнів бабуся написала заяву у поліцію;

-дослідженим відео допитом малолітнього свідка ОСОБА_24 , який проведено за методикою «Зелена кімната». Свідок пояснила, що події відбувалися 18.09.2024 після четвертого уроку близько 12 години 50 хвилин. Коли вона разом з іншими дітьми вийшла з класу в коридор то побачила ОСОБА_25 тата, який стояв біля дверей і питав де ОСОБА_19 . Коли на коридор вийшов ОСОБА_16 , то ОСОБА_3 вдарив долонею правої руки в груди ОСОБА_5 . Далі знов питав де ОСОБА_19 . Захар стояв позаду нього і сказав, що він ОСОБА_19 . Тоді ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_19 по голові і Захар вдарився головою об одвірок. Вона злякалася і відійшла, а вони вийшли на коридор;

-дослідженим відео допитом малолітнього свідка ОСОБА_26 , який проведено за методикою «Зелена кімната». Свідок дав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_24 . Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 завдав ще один удар рукою в голову в районі потилиці ОСОБА_7 . ОСОБА_7 повідомив йому, що йому було боляче;

-показаннями свідка ОСОБА_27 , яка в судовому засіданні показала, що вона вчитель математики і після четвертого уроку 18.09.2024 між обвинуваченим та потерпілими у коридорі школи відбувався конфлікт.

Тобто свідки ОСОБА_24 і ОСОБА_26 підтвердили показання потерпілого ОСОБА_5 у тому, що 18.09.2024 близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_3 вдарив долонею правої руки в груди ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_26 підтвердив показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що 18.09.2024 близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_19 по голові і Захар вдарився головою об одвірок та ОСОБА_3 завдав ще один удар рукою в голову в районі потилиці ОСОБА_7 .

Послідовні показання потерпілого та вищезгаданих свідків у ході кримінального провадження повністю узгоджуються між собою.

Показання обвинуваченого про те, що потерпілі його обмовляють, бо хочуть заробити гроші, суд вважає надуманими, оскільки між обвинуваченим та потерпілими не було конфліктів, відсутні неприязні стосунки, а отже підстав сумніватися у правдивості показів потерпілих з метою обмовити обвинуваченого, у суду немає.

Також суд вважає надуманими показання обвинуваченого про те, що потерпілі хочуть приховати той факт, що вони домагалися дочки, оскільки таке твердження обвинуваченого не підтверджено належними та допустимими доказами у судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_3 про непричетність до інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема щодо того, що він не наносив удару в ділянку грудей ОСОБА_5 та не завдавав побоїв ОСОБА_7 суд розцінює як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення покарання та відшкодування шкоди потерпілим, оскільки ці його доводи спростовуються сукупністю вищезазначених доказів.

Аналізуючи наведені показання обвинуваченого з показаннями, наведеними вище потерпілих та свідків, суд приходить до переконання, що вони не суперечать, а навпаки фактично підтверджують те, що 18.09.2024 близько 12 години 50 хвилин між обвинуваченим та потерпілими був словесний конфлікт під час якого обвинувачений долонею правої руки наніс один удар в ділянку грудей ОСОБА_5 , а також схопив долонею правої руки за шию ОСОБА_7 та з застосуванням сили вдарив головою ОСОБА_7 об дерев`яний одвірок вхідних дверей класу та продовжуючи свою злочинну діяльність долонею правої руки наніс ще один удар в голову ОСОБА_7 в ділянці потилиці, завдавши фізичного болю потерпілим та не спричинивши їм тілесних ушкоджень.

Сам обвинувачений ОСОБА_28 у судовому засіданні також підтвердив наявність між ним та потерпілими 18.09.2024 конфлікту з приводу приниження його дочки Елі.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вищевказані докази зібрані по кримінальному провадженні є належними, допустимими та достовірними, взаємоузгоджуються між собою, які доповнюють одні одних та відповідають дійсним фактичним обставинам вчинення кримінальних правопорушень, встановленим у судовому засіданні та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КК України, яка є доведеною.

Суд не погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що ОСОБА_3 немав умислу на завдання побоїв ОСОБА_7 та удару ОСОБА_5 , які завдали потерпілим фізичного болю,і не спричинили тілесного ушкодження, оскільки обстановка та хід подій, свідчать про те, що дії обвинувачено були умисними, направленими саме на заподіяння потерпілим фізичного болю та відповідають ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що законний представник малолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_8 не являється уповноваженою особою (законним представником) малолітнього внука на думку суду є безпідставним, оскільки ч.2 ст. 44 КПК України не забороняє залучати інших неповнолітніх близьких родичів чи членів сім`я як законних представників неповнолітнього.

Суд критично оцінює посилання захисника на протокол допиту свідка ОСОБА_27 , протоколи допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , оскільки свідок та потерпілі допитувалися безпосередньо у судовому засіданні.

Суд також критично оцінює посилання захисника на заяви про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 , подану ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на ім`я т.в.о. начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_29 , оскільки такі заяви судом не досліджувалися.

Також, не заслуговують на увагу посилання захисника про те, що органам досудового розслідування не проведено слідчий експеримент, оскільки відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України проведення слідчого експерименту є правом слідчого, прокурора, а не обов`язком.

Твердження захисника в частині того, що заява представника ОСОБА_8 про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 за нанесення тілесних ушкоджень онукові ОСОБА_7 була зареєстрована коли з часу події минуло 22 дні, суд оцінює критично, оскільки це не суперечить вимогам КПК України.

Суд також не погоджується з доводами захисника про те, що недоведеним залишається відчуття фізичного болю потерпілими, зазначивши при цьому, що слідчий експеримент органом досудового розслідування не проводився та протокол про проведення слідчого експерименту не складався, а тому на думку захисника орган досудового розслідування в матеріалах кримінального провадження взагалі не відобразив подій які вказують на завдання умисних ударів потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Такі висновки захисника суд вважає необґрунтованими, оскільки передбачене ч. 1 ст. 126 КК України кримінальне правопорушення не спричиняє порушення анатомічної цілості тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини. За цією ознакою він відрізняється від тілесного ушкодження. Водночас він повинен обов`язково викликати фізичний біль. Побої, не будучи особливим видом тілесних ушкоджень, характеризуються заподіянням болю шляхом завдання кількох ударів. Отже цілком природно відчування від удару фізичного болю.

Факти завдання ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_30 умисно побоїв (тобто не менше двох ударів) підтверджені в судовому засіданні наведеними вище доказами, які узгоджуються між собою і сумнівів у суду не викликають. А тому судом визнається, що внаслідок фізичного впливу з боку обвинуваченого потерпілий відчув фізичний біль.

Факт завдання ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 умисно удару також підтверджено в судовому засіданні наведеними вище доказами, які узгоджуються між собою і сумнівів у суду не викликають. А тому судом визнається, що внаслідок фізичного впливу з боку обвинуваченого потерпілий відчув фізичний біль.

Також, суд вважає безпідставним посилання захисника на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №460/2724/18, оскільки у даній справі обставини кримінального правопорушення відмінні від обставин кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_3 .

Суд не вбачає підстав для винесення виправдувального вироку, на чому наполягали захисник і обвинувачений у судових дебатах.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, що виразилися у завданні удару потерпілому ОСОБА_5 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України та ОСОБА_3 своїми умисними діями, що виразилися у завданні побоїв потерпілому ОСОБА_7 , які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітніх осіб, дані про особу винного, який раніше до кримінально відповідальності не притягувався; позитивно характеризується за місцем проживання; має на утриманні неповнолітню дитину, не перебуває на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога.

У зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_5 , передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин; за вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_7 , передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. Разом з цим, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом частково складання призначених покарань.

Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підтвердження такого висновку суд звертає увагу, що на час розгляду справи судом заподіяна потерпілим моральна шкода обвинуваченим не відшкодована.

До початку судового розгляду представником малолітнього потерпілого ОСОБА_5 та малолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 в інтересах малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 35000 грн., який обґрунтовано тим, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілим було завдано фізичного болю, психоемоційного стресу і втрата безпеки, принижено гідність в оточенні однолітків, порушено соціальні зв`язки та ізоляція з однолітками, відчуває страх перед повторними нападами не невпевненість, відчуває посилення тривоги в умовах воєнного часу. Вирішуючи вказані цивільні позови суд виходить із наступних обставин справи та вимог закону.

Згідно ст. 127 КПК України, передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимог ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, при вирішенні заявлених у кримінальному провадженні цивільних позовів та визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , суд враховує ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 , виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що потерпілими унаслідок вчинення щодо них неправомірних дій обвинуваченим перенесені моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим, порушення нормального та звичного способу життя, душевні страждання, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги представника ОСОБА_9 в інтересах малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підлягають до часткового задоволенню, зокрема в розмірі 7000 грн щодо кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст. 84, 91, 100, 124, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 110 (сто десять) годин.

Цивільні позови представника ОСОБА_9 , поданого в інтересах малолітніх потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. В решті позову відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляція на протязі тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Учасникам судового провадження вручається повний текст вироку в день його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий