У Х В А Л А

01 грудня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Громадської Організації За рівні права та можливості на постанову прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 від 07.11.2025 року про відмову у визнанні Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 від 07.11.2025 року про відмову у визнанні Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Просить суд:

Скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим, винесену 07 листопада 2025 року прокурором Галицької окружної прокуратури Юлією ЛЕУС у кримінальному провадженні, внесеного 03.02.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000299, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Зобов`язати уповноважену особу Галицької окружної прокуратури, в провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 000299 від 03.02.2023 року, повторно розглянути заяву ГО «За рівні права та обов`язки» про визнання потерпілим з врахуванням завданої майнової шкоди ГО «За рівні права та обов`язки» умисним невиконанням судового рішення, в розмірі вартості земельної ділянки.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Галицької окружної прокуратури м.Львова перебувають матеріали кримінального провадження № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, за фактом невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі № 380/12437/20, щодо зобов`язання Львівської міської ради надати Громадській організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вулиці Івана Франка (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0, 25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

В межах вказаного кримінального провадження головою Громадської Організації За рівні права та можливості ОСОБА_5 від 10.10.2025 року подано клопотання про визнання Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, у зв`язку із заподіянням громадській організації кримінальним правопорушенням шкоди. За результатами повторного розгляду вказаної заяви на виконання вимог ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2025 року у справі №1-кс/463/9918/25 прокурором винесено оскаржувану постанову від 07.11.2025 року про відмову у визнанні Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Скаржник вважає оскаржувану постанову незаконною, невмотивованою, необґрунтованою та постановленою без проведення належного досудового розслідування. А тому просить таку скасувати.

Стверджуючи про наявність правових підстав для визнання Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні зазначає про наступне. Невиконання судового рішення призвело до того, що ГО «За рівні права та можливості» фактично втратило можливість розпочати процедуру набуття права власності на земельну ділянку, що в свою чергу свідчить про неможливість заявника отримати у власність земельну ділянку, що завдає ГО «За рівні права та можливості» майнової шкоди в розмірі вартості земельної ділянки на якій ГО «За рівні права та обов`язки» планувала збудувати медичний центр та створює перешкоди у здійсненні статутної діяльності ГО «За рівні права та обов`язки» .

А тому скаржник звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Голова Громадської Організації За рівні права та можливості ОСОБА_5 до судового засідання подав заяву про розгляд скарги у його відстності.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, а тому слідчий суддя, враховуючи подану представником скаржника заяву, вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Галицької окружної прокуратури м.Львова, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, скерував на адресу суду письмові заперечення на скаргу, згідно яких просив в задоволенні скарги відмовити. Зазначив, що виконання судового рішення покладається на органи ДВС, а не орган досудового розслідування, незважаючи на вказане ГО «За рівні права та можливості» повторно в органи ДВС про відкриття виконавчого провадження не зверталася. Під час досудового розслідування встановлено, що на даний час відсутні відкриті інші виконавчі провадження з приводу виконання рішення суду у справі № 380/12437/20. Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. На даний час, ГО «За рівні права та можливості» органу досудового розслідування не було надано документів, що підтверджують завдання майнової шкоди та повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні відповідно до ст. 58 КПК України. У зв`язку із вищенаведеним та тим, що головою ГО «За рівні права та можливості» ОСОБА_5 до клопотання від 10.10.2025 не додано доказів, підтверджуючих завдання кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 382 КК України майнової шкоди ГО «За рівні права та можливості», підстави для визнання вищевказаної юридичної особи потерпілою у кримінальному провадженні №0000299 від 03.02.2023 на даний час відсутні.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що в провадженні Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Галицької окружної прокуратури м.Львова перебувають матеріали кримінального провадження № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, за фактом невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі № 380/12437/20, щодо зобов`язання Львівської міської ради надати Громадській організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вулиці Івана Франка (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0, 25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

В межах вказаного кримінального провадження головою Громадської Організації За рівні права та можливості ОСОБА_5 від 10.10.2025 року подано клопотання про визнання Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, у зв`язку із заподіянням громадській організації кримінальним правопорушенням шкоди.

За результатами повторного розгляду вказаної заяви на виконання вимог ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 03.11.2025 року у справі №1-кс/463/9918/25 прокурором винесено оскаржувану постанову від 07.11.2025 року про відмову у визнанні Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Як вбачається з аналізу мотивувальної частини оскаржуваної постанови прокурор відмовляючи Громадської Організації За рівні права та можливості у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, зазначив про наступне.

Так, встановлено, що Львівським районним управлінням поліції №1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000299 від 03.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, за фактом невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі № 380/12437/20, щодо зобов`язання Львівської міської ради надати Громадській організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вулиці Івана Франка (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0, 25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

Водночас, в ході досудового розслідування встановлено, що Рішенням від 22.12.2021 Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною та скасував ухвалу Львівської міської ради № 6804 від 07.09.2020 «Про відмову ГО «За рівні права та можливості» у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 25 га на вул. І. Франка (між будинками №157 - №157-б) у постійне користування для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації». Зобов`язав Львівську міську раду повторно розглянути заяву Громадської організації «За рівні права та можливості» №100 від 14.03.2018 про погодження вибору розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вулиці Івана Франка (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0, 25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації, з урахуванням висновків суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, апеляційну скаргу Громадської організації «За рівні права та можливості» задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 380/12437/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та зобов`язано Львівську міську раду надати Громадській організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на вулиці Івана Франка (між будинками №157 - №157-б), орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

Рішення суду набрало законної сили 07.06.2022.

Львівським окружним адміністративним судом 01.08.2022 видано виконавчий лист.

08.03.2023 Громадська організація «За рівні права та можливості» зверталась до Восьмого апеляційного адміністративного суду з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якому просило зобов`язати відповідача Львівську міську раду подати звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі № 380/12437/20.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2023 клопотання позивача Громадської організації «За рівні права та можливості» про встановлення судового контролю задоволено. Зобов`язано Львівську міську раду протягом тридцятиденного строку з моменту отримання копії ухвали подати до суду звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 380/12437/20.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2023 у прийнятті звіту Львівської міської ради про виконання постанови від 07 червня 2022 року у справі № 380/12437/20 відмовлено. Встановлено відповідачу новий строк для подання до суду звіту про виконання постанови суду від 07 червня 2022 року у справі № 380/12437/20 та зобов`язано Львівську міську раду подати до суду до 01 грудня 2023 року звіт про виконання рішення суду.

Львівською міською радою 12.12.2024 подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення, в якому Львівською міською радою вказано про неможливість виконати постанову апеляційного суду від 07.06.2022 у справі № 380/12437/20 внаслідок реєстрації на спірну земельну ділянку права комунальної власності за Львівською міською радою та права постійного користування за Сихівською районною адміністрацією.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 прийнято звіт Львівської міської ради, щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 у справі № 380/12437/20 та припинено судовий контроль, встановлений ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2023.

Отже, судовий контроль за виконання судового рішення у цій справі вже був встановлений судом апеляційної інстанції. Звіт відповідача (Львівської міської ради) про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 був предметом дослідження в суді і результати його розгляду відображені в ухвалі від 12.12.2024.

В цій ухвалі колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду врахувала, що 18.04.2023 було зареєстровано право комунальної власності за Львівською міською радою на земельну ділянку площею 0,3053 га (кадастровий номер :01:002:0052) між вул. І Франка, 157-б, 157-а, 157 та вул. П. Карманського, 4-а, 6, 6-а та право постійного користування на дану земельну ділянку за Сихівською районною адміністрацією.

Крім того, при розгляді звіту Львівської міської ради суд апеляційної інстанції прийняв до уваги доводи відповідача Львівської міської ради з посиланням на правові позиції Верховного Суду, сформовані у справі №380/3992/23.

Так, на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді перебувала справа № 380/3992/23 за позовом ГО «За рівні права та можливості» до Львівської міської ради, виконавчого комітету ЛМР, Департаменту «Секретаріат ради» ЛМР, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування ЛМР, юридичного департаменту ЛМР про визнання протиправними та скасування ухвал. В цій справі позивачем оскаржувалися ухвали Львівської міської ради від 04.11.2021 № 1659 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2010 № 3722 та від 21.05.2009 № 2683» та від № 2712 «Про затвердження Сихівській районній адміністрації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки між вул. І. Франка, 157-6, 157-а, 157 та вул. Карманського, 4-а, 6, 6-а».

Дані ухвали міської ради стали підставою для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Львівською міською радою та права користування нею за Сихівською районною адміністрацією.

Провадження у справі № 380/3992/23 ухвалою суду першої інстанції від 07.06.2023, залишеною без змін постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023 та Верховного Суду від 04.10.2024, було закрито.

Так, в постанові від 04.10.2024 по справі №380/3992/23 Верховний Суд зазначив таке:

«У справі яка переглядається, позивач оспорює рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких у Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради виникло речове право на земельну ділянку. Як встановлено вище, 18 квітня 2023 року зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за Львівською міською радою та право постійного користування цією земельною ділянкою за Сихівською районною адміністрацією.

Таким чином, земельна ділянка, на яку претендує ГО «За рівні права та можливості», вже перебуває у власності Львівської міської ради та була передана у постійне користування Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради.

Відповідно, з моменту реєстрації речового права за третіми особами, спірні правовідносини перестали існувати у площині публічно-правових відносин і перейшли у приватно-правовий спір.

Отже, зважаючи на завершення процедури формування земельної ділянки шляхом державної реєстрації на неї майнових прав, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що виникнення спірних правовідносин фактично обумовлено незгодою позивача із правомірністю набуття Сихівською районною адміністрацією права постійного користування земельною ділянкою та бажанням отримати таку ділянку у власність з метою будівництва медичного центру діагностики та реабілітації.

Суди вірно констатували, що спір у цій справі не може вважатися спором між учасниками саме публічно-правових відносин, оскільки Львівська міська рада, приймаючи рішення про надання земельної ділянки між вул. І. Франка, 157-б, 157-а , 157 та вул. П. Карманського, 4-а, 6-а у постійне користування Сихівській районній адміністрації, не мала публічно-правових відносин саме з позивачем.

У цьому випадку метою пред`явлення позовних вимог про визнання рішень незаконними є оспорювання речового права (зокрема, права постійного користування землею), що виникло в результаті та після реалізації рішень суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, з врахуванням суб`єктного складу учасників спору, предмету і підстави позову, а також характеру спірних правовідносин колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про приватноправовий характер цього спору. Такий спір має розглядатись за правилами господарського судочинства».

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, які безпосередньо пов`язані з питанням судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 380/12437/20, Восьмий апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 12.12.2024 визнав, що подальший судовий контроль, встановлений ухвалою від 09.05.2023, вичерпав свої можливості і може бути реалізований лише у випадку скасування ухвал ЛМР від 04.11.2021 № 1659 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2010 № 3722 та від 21.05.2009 № 2683» та від № 2712 «Про затвердження Сихівській районній адміністрації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки між АДРЕСА_1 , 157-а, 157 та вул. Карманського, 4-а, 6, 6-а». При цьому, спір щодо скасування даних ухвал відповідача не може бути вирішений в межах судового контролю за виконанням рішення у справі № 380/12437/20, а виключно в межах іншого спору в порядку господарського судочинства.

Тобто, правовідносини між сторонами вийшли за межі судового контролю та мають бути вирішені в межах господарсько-правового спору.

В даному конкретному випадку функція судового контролю вичерпана внаслідок переходу правовідносин в площину господарсько-правового спору. З цих підстав судом було прийнято звіт Львівської міської ради та припинено судовий контроль.

З урахуванням встановлених Восьмим апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 12.12.2024 обставин та сформованих висновків, суд за результатами розгляду заяви позивача від 16.08.2025 про встановлення судового контролю дійшов висновку про відсутність підстав для повторного встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі, а тому у задоволенні вказаної заяви ГО «За рівні права та можливості» було відмовлено.

Вищенаведене вказано в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/12437/20 від 14.10.2025 https://reyestr.court.gov.ua/Review/131010780

Таким чином, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/12437/20 від 14.10.2025 - у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом Громадської організації «За рівні права та можливості» до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов`язання вчинити дії, постановлено - відмовити.

Крім того, встановлено, що виконавче провадження № АСВП: 69674508, яке було відкрито 22.08.2022 з приводу виконання рішення суду у справі № 380/12437/20 та перебувало на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 30.06.2023 завершено, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову.

Водночас, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2021 по справі №905/2999/17, дійшов правового висновку, що чинне законодавство, зокрема, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати «доцільно» чи «недоцільно» вживати їх взагалі. А тому він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного прийняття «доцільності» вирішувати питання: чи здійснювати виконання за виконавчим документом, чи ні.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду України у своїй постанові від 16.01.2018 по справі № 520/17779/14-ц (провадження №61-1082 св17) зазначив, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20 зазначив, що державний виконавець зобов`язаний вчиняти виконавчі дії незалежно від кримінального провадження, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, згідно з практикою Верховного Суду, інші органи не мають права підміняти функції органів ДВС. Це забезпечує дотримання принципу розподілу влади та запобігає неконституційному втручанню в дискреційні повноваження органів державної виконавчої служби, (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №819/570/18; постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №910/6322/20; постанова Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №175/1571/15).

Таким чином, виконання судового рішення покладається на органи ДВС, а не орган досудового розслідування, незважаючи на вказане ГО «За рівні права та можливості» повторно в органи ДВС про відкриття виконавчого провадження не зверталася.

Під час досудового розслідування встановлено, що на даний час відсутні відкриті інші виконавчі провадження з приводу виконання рішення суду у справі № 380/12437/20.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

На даний час, ГО «За рівні права та можливості» органу досудового розслідування не було надано документів, що підтверджують завдання майнової шкоди та повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні відповідно до ст. 58 КПК України.

У зв`язку із вищенаведеним та тим, що головою ГО «За рівні права та можливості» ОСОБА_5 до клопотання від 10.10.2025 не додано доказів, підтверджуючих завдання кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 382 КК України майнової шкоди ГО «За рівні права та можливості», підстави для визнання вищевказаної юридичної особи потерпілою у кримінальному провадженні №0000299 від 03.02.2023 на даний час відсутні.

Вказане свідчить про те, що відмовляючи у визнанні ГО «За рівні права та можливості» потерпілим у кримінальному провадженні прокурор надала правову оцінку відповідним судовим рішенням в контексті їх виконання, однак не в контексті спричинення чи можливого спричинення ГО «За рівні права та можливості» шкоди внаслідок невиконання таких. А тому твердження прокурора про відсутність підстав вважати, що ГО «За рівні права та можливості» спричинено шкоду внаслідок невиконання судового рішення, суд вважає передчасними та належним чином не дослідженими.

Крім того, встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови приходжу до наступного висновку.

Як зазначено вище, вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Таким чином, прокурор, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ГО «За рівні права та можливості» шкоди внаслідок невиконання відповідного судового рішення. А також надати оцінку обставинам, вказаним у клопотанні про визнання потерпілим.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим прокурором належним чином не мотивована.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із зобов`язанням прокурора повторно розглянути клопотання про визнання потерпілими у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 220,303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

постановив:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 від 07.11.2025 року про відмову у визнанні Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Зобов`язати прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, повторно розглянути клопотання голови Громадської Організації За рівні права та можливості ОСОБА_5 від 10.10.2025 року про визнання Громадської Організації За рівні права та можливості потерпілим у кримінальному провадженні № 000299 від 03.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1