Провадження № 1-кп/185/152/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи в період воєнного стану в судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

02.02.2026 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 03.02.2026 року на окрему процесуальну дію для вирішення питання щодо запобіжного заходу та здійснення захисту обвинуваченого було призначено захисника у зв`язку з відсутністю захисника ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 завершується, розглянути провадження по суті немає можливості. Підстав для звільнення обвинуваченого з під варти немає. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обрані та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу не відпали: останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, знаходячись на свободі може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу та свідків, є ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заперечував проти клопотання захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт за адресою в м.Шахтарськ (Першотравенськ), оскільки неподалік цього міста ведуться бойові дії, проїзд з м.Павлограда до вказаного міста є небезпечним. Тому вважає, це спробою сторони захисту шляхом зміни запобіжного заходу уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання прокурора, зазначила про незмінну позицію сторони захисту: прокурором формально зазначено перелік ризиків, передбачених ст.177 КПК України, жодного доказу, який би підтверджував наявність ризиків не надано. Тому просила змінити запобіжний захід на домашній арешт підзахисному за адресою проживання.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, просив його змінити на домашній арешт за адресою проживання підзахисного із застосуванням електронного засобу контролю, зазначив, що прокурор лише процитував наявність ризиків та не довів їх будь-якими доказами.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора, він ні в чому не винний, ніякого злочину він не вчиняв, не розуміє чому повинний перебувати під вартою. Зазначив, що в м.Шахтарськ в нього є житло, де він проживає сам.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора, суд встановив наступне:

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 завершується 08.02.2026 року, завершити розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, покарання, у разі доведеності вини останнього, передбачено у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, оскільки під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Судове слідство за даним кримінальним провадженням розпочалось, відбувається допит обвинуваченого. Заявлений прокурором ризик ймовірних перешкод кримінальному провадженню з боку обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу продовжує існувати, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження, зокрема анкетних даних потерпілої, свідків, експертів, - існує ймовірність позапроцесуального незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних учасників кримінального провадження, які ще судом не допитані.

Наявність непогашених судимостей у обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема за вчинення корисливих злочинів, підтверджують ймовірність схильності обвинуваченого до вчинення іншого кримінального правопорушення. Обвинувачений раніше судимий, відбував реальне покарання та був звільнений за відбуттям покарання 21.10.2024 року. Виходячи з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.4 ст.187 КК України, що був вчинений через 9 місяців після звільнення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.

Всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності не дають достатніх підстав про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на інший, більш м`який.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку сторін, суд дійшов висновку, що прокурором доведено, що обвинувачений представляє ризики рецидиву та втечі, а зазначені фактичні обставини та дані характеристики його особи суд вважає такими, що не стримуватимуть обвинуваченого ОСОБА_3 від порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, спроби перешкоджати кримінальному провадженню, тому є підстави для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд не визначає розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Суд стосовно клопотань захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 , - зазначає наступне. Наявність житла у обвинуваченого не є беззаперечною підставою для зміни запобіжного заходу. За поясненнями обвинуваченого вказане житло належить йому, проживає в цьому помешканні він сам. Вказані обставини та дані обвинувального акту вказують на відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого в місті. На теперішній час ситуація у вказаному місті є небезпековою у зв`язку з бойовими діями, що відбуваються неподалік, проїзд з м.Павлограда до цього міста є небезпечним, що також впливає на контроль з боку правоохоронних органів стосовно осіб, які перебувають під домашнім арештом.

Щодо ствердження захисників про відсутність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, суд зазначає наступне.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду і оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають лише характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд не надає оцінку винуватості обвинуваченого під час вирішення питання про запобіжний захід. Такий висновок суд робить після завершення судового слідства в нарадчій кімнаті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 має бути продовжений.

На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» - продовжити терміном на 60 днів, тобто до 05 квітня 2026 року, включно.

В задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу відмовити.

Строк дії ухвали до 05.04.2026 року, включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захисникам, начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1