Справа № 346/5430/25
Провадження № 1-кп/346/433/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000583 від 05 вересня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в суді перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор зазначив, що на даний час встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 пп. 1, 3, 4 КПК України. Зокрема, зважаючи на те, що ОСОБА_8 усвідомлюючи, що санкцією статті за якою обвинувачується передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння може переховуватися від суду, незаконно впивати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому прокурор просить, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, які передбачені у ст. 194 КПК України, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків і потерпілих у даному кримінальному провадженні, продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечили, просять обрати більш м`який запобіжний захід. Такий вид запобіжного заходу дасть можливість обвинуваченому працювати та в подальшому відшкодувати потерпілим завдану шкоду. При вирішенні питання просять врахувати молодий вік обвинуваченого, те, що він навчається на стаціонарі в вищому навчальному закладі, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, вперше вчинив кримінальне правопорушення, вину визнає. У випадку продовження строку тримання під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Захист вказує, що прокурором формально обгрунтовано ризики, без їх підтвердження належними доказами, що суперечить практиці касаційного суду. Покликається також на практику ЄСПЛ у справі з аналогічними обставинами щодо ДТП.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому слід продовжити строк запобіжного заходу тримання під вартою, виходячи із наступного.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції.

Тримання під вартою відповідно до вказаних конвенційних положень має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, пункти 55-56).

«Обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, п.88; Erdagoz проти Туреччини, п. 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, п 32).

Згідно правової позиції ЄСПЛ, висловленої судом у п. 79 рішення Суду у справі "Харченко проти України" та у п. 170 рішення Суду у справі "Лабіта проти Італії", таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за санкцією якого можливе призначення покарання тільки у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює та враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, неодружений, навчається на денній формі навчання, за місцем навчання та місцем проживання характеризується позитивно. Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений не зважаючи на визнання провини, шкоду потерпілим не відшкодував навіть частково, цивільний позов ним визнається лише частково.

З огляду на зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування (в яких вказуються ті процесуальні дії та рішення, які були вчинені і прийняті органом досудового розслідування та прокурором), а також перелік і джерела доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, суд погоджується із тим, що прокурор доводить мінімально необхідний рівень обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення.

Суд констатує, що прокурор довів наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років; обвинувачений є раніше не судимий, не одружений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання.

Також суд погоджується із тим, що прокурор довів наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, потерпілих, оскільки вони є частиною доказової бази обвинувачення і давали свої покази на стороні обвинувачення, обвинувачений може спробувати вплинути на них щодо надання ними своїх показів, а їх анкетні дані та місце проживання обвинуваченому відомі. З огляду на застосування судом ч. 3 ст. 349 КПК України щодо застосування скороченої процедури розгляду кримінального провадження та не дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, які на цьому етапі визнаються обвинуваченим, вказаний ризик впливу на осіб не втратив своєї актуальності, оскільки до завершення дослідження доказів порядок дослідження за клопотанням сторони захисту чи обвинувачення може бути зміненим.

Тому суд виходячи з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора щодо продовження до обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не здатне забезпечити уникнення вищевказаних ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 п. 2 ст. 182 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що кримінальним правопорушенням у якому обвинувачується ОСОБА_8 спричинено смерть потерпілого ОСОБА_10 , суд вважає за можливе не визначати розмір застави на даному етапі розгляду кримінального провадження.

Також суд зазначає, що обставини справи наведеної стороною захисту, яка розглядалась ЄСПЛ у подібній справі щодо колишнього судді Макарівського районного суду Київської області є не релевантним даній справі за ознаками перевищення розумних строків тримання під вартою (два з половиною роки).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 27, 139-143, 182, 183, 194, 331, 372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на строк 60 днів, а саме по 29 березня 2026 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_8 утримувати під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала підлягає негайному виконанню та набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29 січня 2026 року о 16 год 50 хв.

Головуючий суддя : ОСОБА_1