Справа № 466/9121/23
Провадження № 1-в/466/28/26
У Х В А Л А

22 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР № 0000044 від 22.09.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.204 КК України, -

в с т а н о в и в:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.11.2023 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 23.11.2023 року між прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_4 . ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.204 КК України. Вирішено долю речових доказів.

Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 25.12.2023 року.

08.01.2026 року на адресу суду адресу суду поступило клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в якому він просить суд скасувати арешт, накладений в межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.08.2023 року на автомобіль «Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 .

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що таке підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.08.2023 року по справі №463/762/23 , провадження 1-кс/463/5557/23 накладено арешт на транспортний засіб Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , шляхом встановлення заборони його відчужуння та розпорядження.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.11.2023 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 23.11.2023 року між прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_4 . ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.204 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2024 року ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 23.11.2023 року, оскільки засуджений ОСОБА_4 виконав покладені на нього судом обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, з клопотання адвоката ОСОБА_3 вбачається та судом встановлено, що на даний час відсутні будь-які обставини, що могли б вказувати на необхідність продовження арешту майна, вилученого у ОСОБА_4 , який на даний час звільнений від відбування покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 23.11.2023 року.

При розгляді клопотання суд враховує, що за загальним правилом, визначеним у ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. У даній справі суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для подальшого утримання слідчим майна заявника, що тягне за собою необхідність повернення цього майна його власнику.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що подальше застосування арешту майна може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном, що буде порушенням ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим, тому дане клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.08.2023 року по справі №463/762/23 , провадження 1-кс/463/5557/23 накладено арешт на транспортний засіб Volvo V50, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 та повернути його останньому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1