печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001359 від 02.11.2021,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2025 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладений Печерським районним судом м. Києва ухвалою від 27.02.2025 на: автомобіль марки CITROEN Berlingo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 із свідоцтвом про реєстрацію та ключем від нього; автомобіль марки BMW 428I, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , vin: НОМЕР_4 із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію; які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи клопотання, адвокат ОСОБА_3 зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту. Також посилається на те, що накладений арешт грубо порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Вказує, що арештоване майно не відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України. Окрім того, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не має будь-якого процесуального статусу, повідомлення про підозру останній не вручалося.

Представник власника майна до суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

У судове засідання прокурор не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, подав до суду письмові заперечення та заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить наступного висновку.

Слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001359 від 02.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 209, ч. 1,2 ст. 255 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 накладено арешт на майно, яке було вилучено 03.02.2025 в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. 9 Травня, 16, в межах кримінального провадження №0001359 від 02.11.2021, зокрема: автомобіль марки CITROEN Berlingo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 із свідоцтвом про реєстрацію та ключем від нього; автомобіль марки BMW 428I, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , vin: НОМЕР_4 із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію; які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказані норми пов`язують право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, мета арешту майна визначається п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 є власником транспортних засобів марки CITROEN Berlingo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 та марки BMW 428I, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , vin: НОМЕР_4 , що підтверджується належними документами, дослідженими слідчим суддею.

Таким чином, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем транспортних засобів.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що вказані транспортні засоби придбані ОСОБА_4 поза межами періоду досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчому судді надано докази отримання ОСОБА_4 доходу, достатнього для придбання транспортних засобів, зокрема, декларацію за 2024 рік, відповідно до якої останню як підприємцем набуто у дохід 983 667,8 грн.

Слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001359 від 02.11.2021 не має жодного процесуального статусу, а саме, не є свідком, підозрюваною, обвинуваченою; не є будь-яким іншим учасником кримінального провадження або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, а відтак не є особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру, а також не може забезпечувати завдання арешту майна у кримінальному провадженні, зокрема і з метою можливої конфіскації.

П. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим суддею встановлено та прокурором не спростовано, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем рухомого майна, досудове розслідування щодо неї у кримінальному провадженні №0001359 не здійснюється, жодних доказів вчинення нею будь-яких злочинних дій щодо арештованого майна матеріали клопотання не містять.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, станом на день розгляду клопотання відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, що в свою чергу вказує на безпідставність продовження такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке тривале втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які фактично можуть перешкодити кримінальному провадженню.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 є добросовісним власником, дослідженні в судовому засіданні матеріали не містять достатніх фактичних даних, які б свідчили про те, що арештовані автомобілі набуто в результаті вчинення злочину та/або він є предметом кримінального правопорушення, що ОСОБА_4 причетна до вчинення кримінальних правопорушень, відомості щодо яких внесено до ЄРДР, що виправдовувало б подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II), та з врахуванням інших висновків слідчого судді, наведених в мотивувальній частині ухвали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001359 від 02.11.2021- задовольнити.

Скасувати арешт накладений Печерським районним судом м. Києва, ухвалою від 27.02.2025 на: автомобіль марки CITROEN Berlingo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 із свідоцтвом про реєстрацію та ключем від нього; автомобіль марки BMW 428I, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , vin: НОМЕР_4 із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію; які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1