справа № 991/3097/23
провадження №11-кп/991/120/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 жовтня 2025 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

прокурора ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві у порядку ст.401 КПК у кримінальному провадженні №0000310 від 14 жовтня 2022 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст судових рішень щодо застосованого запобіжного заходу.

За вироком Вищого антикорупційного суду від 11 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0000310 від 14 жовтня 2022 року, зокрема, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.368, ч.4 ст.27 ч.3 ст.369 КК та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права займатись адвокатською діяльністю строком на 3 (три) роки та з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді застави у розмірі 393640 грн. залишено в силі до набрання вироком законної сили та покладено на обвинуваченого до набрання вироком законної сили наступні обов`язки:

- не відлучатись без дозволу прокурора або суду за межі Сумської області;

- здати уповноваженому органу державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон та/або інший документ, який дає право виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

Рішення в частині покладення обов`язків обґрунтовано існуванням ймовірності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникненні відбування призначеного покарання.

23 липня 2025 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 на вирок Вищого антикорупційного суду від 11 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 29 липня 2025 року у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу в частині покладених додаткових обов`язків, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаних клопотань сторони обвинувачення, суддя-доповідач дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала клопотання.

08 жовтня 2025 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 з клопотанням, в якому просив змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_5 на особисте зобов`язання та покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-не відлучатись без дозволу прокурора або суду за межі України;

-повідомляти прокурора або суд про зміну місця проживання, роботи;

-здати уповноваженому органу державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон та/або інший документ, який дає право виїзду за кордон.

В обґрунтування зазначеного клопотання захисник посилався на наступне.

Визначений судом першої інстанції розмір застави не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Судом першої інстанції при покладенні обов`язків у вироку від 11 червня 2025 року не враховано, що протягом досудового розслідування та розгляду цієї справи в суді першої інстанції (понад 3,5 років) ОСОБА_5 не вчинив жодного порушення покладених на нього обов`язків; починаючи з 11 травня 2023 року по 11 червня 2025 року (понад 2 роки) на ОСОБА_5 взагалі не покладалось жодного обов`язку, передбаченого ч.5 ст.194 КПК; жодне судове засідання протягом всього часу розгляду справи судом першої інстанції не було зірвано за необґрунтованими клопотаннями ОСОБА_5 чи його захисників; ОСОБА_5 за весь час жодного разу не допустив неналежної процесуальної поведінки, зловживання своїми правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Застосування до ОСОБА_5 обов`язків не відлучатись без дозволу прокурора або суду за межі Сумської області та носити електронний засіб контролю є порушення його Конституційного права на працю. Покладання обов`язку носіння електронного засобу контролю є надмірним втручанням у життя особи та перешкоджає нормальному функціонуванню людини та порушує її Конституційні права.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники в судовому засіданні подане клопотання підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з зазначених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники в судовому засіданні проти задоволення поданого стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання не заперечували.

Прокурор в судовому засіданні, посилаючись на безпідставність поданого стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання, просила відмовити у його задоволенні.

Мотиви та висновки суду.

Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, мають право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання (ч.1 ст.201 КПК).

Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч.4 ст.201 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.1, 2 ст.331 КПК).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням, в той же час ст.201 КПК вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Відтак, підставою для зміни запобіжного заходу є виникнення після постановлення судового рішення про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому в контексті розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не переглядає рішення про його застосування, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу. Такий висновок опосередковано ґрунтується на приписах ч.5 ст.201 КПК, які унеможливлюють подання обвинуваченим чи його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Таким чином, підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам та суду, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК).

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд виходить із того, що в силу ч.2 ст.42 КПК ОСОБА_5 перебуває у процесуальному статусі обвинуваченого, тому суд також не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, а питання вагомості доказів висунутого обвинувачення та його обґрунтованості суд вирішує у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.

Системний аналіз положень ст.194, 201 КПК свідчить про те, що підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника можуть бути нові обставини, що виникли після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу, які зокрема свідчать про зменшення або ж нівелювання встановлених у провадженні ризиків та/або впливають на виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків або які вказують на зміни в майновому чи сімейному стані обвинуваченого чи зміни в інших суттєвих обставинах, що враховувалися під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу. Такі ж підстави можуть бути враховані судом в конкретній справі при вирішенні питання про зменшення розміру застави, який було визначено раніше за судовим рішенням. Тобто суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу та не переглядає відповідне судове рішення, а на підставі наданих учасниками провадження відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до особи запобіжний захід.

З огляду на зазначені положення закону під час вирішення клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу та покладених на нього судом додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, підлягає встановленню в межах доводів відповідного клопотання існування обставин, про які не було відомо сторонам або суду, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про застосування відповідного запобіжного заходу, або виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.

Дослідивши матеріали провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, надаючи оцінку обґрунтованості клопотання в частині зміни запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, колегія суддів дійшла таких висновків.

Залишаючи в силі запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді застави у розмірі 393 640 грн. до набрання вироком законної сили, судом першої інстанції враховано наступне.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного судді від 17 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 744 300 грн. та покладено ряд обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

18 жовтня 2022 року на виконання ухвали слідчого судді заставодавцем ОСОБА_12 внесено відповідні грошові кошти на рахунок Вищого антикорупційного суду.

Надалі, ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду строк покладених обов`язків ОСОБА_5 неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10 березня 2023 року до 11 травня 2023 року.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на ОСОБА_5 були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припинила свою дію і обов`язки вважаються скасованими відповідно до ч.7 ст.194 КПК.

Ухвалою суду від 19 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 , розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 жовтня 2022 року зменшено до двохсот тридцяти чотирьох розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 601 216 грн.

Частину застави в розмірі 143 084 грн. повернуто заставодавцю ОСОБА_12 .

Ухвалою суду 17 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжний захід, застосований ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 жовтня 2022 року у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 780 000 грн., змінений ухвалою Вищого антикорупційного суду від 19 травня 2023 року, змінено шляхом зменшення розміру застави до 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 393 640 грн.

Частину грошових коштів у розмірі 207 576 грн. повернуто заставодавцю ОСОБА_12 .

Отже на день ухвалення обвинувального вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжував діяти запобіжний захід у виді застави 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 393 640 грн.

При вирішенні питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 цим вироком визнається винуватими у вчиненні тяжких корупційних злочинів, що йому призначається покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. Зважаючи на такі обставини, суд вважав вірогідним ризик ухилення обвинувачених від суду та відбування призначеного цим вироком покарання. Процесуальна поведінка обвинуваченого під час судового провадження свідчить, що встановлений розмір застави був достатнім для забезпечення належного виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків. Тому суд дійшов висновку про необхідність на строк до набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 чинним запобіжний захід у виді застави в раніше визначеному розмірі 130 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 393 640 грн. Водночас, враховуючи, що існує ймовірність ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникненні відбування призначеного покарання, вважав необхідним покласти на обвинуваченого, передбачені п.2, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК, обов`язки.

Відхиляючи доводи щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що доводи сторони захисту щодо розміру застави неодноразово враховувались слідчим суддею та судом першої інстанції, та, як наслідок, розмір застави неодноразово змінювався та визначався у меншому розмірі від попереднього.

Разом з цим, з часу застосування запобіжного заходу встановлений при його застосуванні ризик, зокрема, переховування від орану досудового розслідування та/ або суду, не зменшився та продовжує існувати, а за такого, належна процесуальна поведінка обвинуваченого, на яку посилається сторона захисту, не свідчить про відсутність встановлених ризиків, а навпаки вказує на те, що застосований запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі (393 640 грн.) разом із покладеними на обвинуваченого додатковими процесуальними обов`язками, є таким, що достатньою мірою гарантує належну поведінку особи у кримінальному провадженні.

Також, як вже зазначалось, ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 29 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу в частині покладених додаткових обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні клопотань, суддя-доповідач врахував, що станом на час прийняття судового рішення про покладення на обвинуваченого обов`язку не відлучатись без дозволу прокурора або суду за межі Сумської області сторонам та суду було відомо про факт здійснення обвинуваченим адвокатської діяльністю, та відповідно враховано судом. Разом з цим, обвинувачений за необхідності здійснює комунікацію з прокурором у цьому кримінальному провадженні, та за потреби відлучитись за межі Сумської області неодноразово звертався за допомогою мобільного зв`язку до прокурора за відповідним дозволом, та достатньо швидко, без зайвого формалізму отримував такий дозвіл від сторони обвинувачення, жодного разу йому не відмовлено в отриманні дозволу, про що зазначала прокурор під час розгляду клопотання та що не заперечувалось стороною захисту.

Також, надаючи оцінку обґрунтованості клопотання в частині зміни обов`язку обвинуваченого носити електронний засіб контролю на обов`язок обвинуваченого повідомляти прокурора або суд про зміну місця проживання, роботи, суд звернув увагу сторони захисту на положення Порядку застосування електронних засобів контролю, затвердженого наказом МВС України 08 червня 2017 року №480 (далі - Порядок), відповідно до якого метою застосування електронних засобів контролю (далі - ЕЗК) є забезпечення виконання обов`язків, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого ухвалою слідчого судді, суду про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту (п.4 Порядку). Отже, обґрунтованість та необхідність покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язку носіння ЕЗК є похідним від раніше застосованого до нього судом запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, та покладеного обов`язку не відлучатись без дозволу прокурора або суду за межі Сумської області. Разом з цим, не допускається застосування ЕЗК, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності в їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує (ч.4 ст.195 КПК, абз.2 п.3 Порядку). Належних доказів, на підтвердження існування вищезазначених обмежень стороною захисту до клопотання не додано та під час його розгляду не встановлено.

Відтак, доводи, на які посилався захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 у поданому клопотанні є аналогічними тим, яким вже надавалась оцінка, під час постановлення вищевказаної ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 29 липня 2025 року, інших, належних доказів, які б вказували на наявність нових обставини, що виникли після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу (відмову у задоволенні клопотання про зміну покладених обов`язків), які зокрема свідчать про зменшення або ж нівелювання встановлених у провадженні ризиків та/або впливають на виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків або які вказують на зміни в майновому чи сімейному стані обвинуваченого чи зміни в інших суттєвих обставинах, що враховувалися під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, стороною захисту суду не надано та під час розгляду клопотання не встановлено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для відступу від попередніх висновків щодо необґрунтованості клопотання в частині зміни покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків.

Доводи клопотання про належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду також не заслуговують на увагу, адже це лише свідчить про ефективність раніше застосованого до нього запобіжного заходу та при наявності обвинувального вироку суду не може вказувати на зниження ризику можливого ухилення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене, подане клопотання не підлягає задоволенню, а відтак керуючись ст.201, 376, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3