Номер провадження: 11-сс/813/2255/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 про арешт майна у к/п №0000728 від 10.06.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та було накладено арешт на майно, вилучене 30.09.2025 за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук марки «MacBook Air», сірого кольору, S/N: CUD3024715 та криптогаманець марки «LEDGER Nano S+».

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту є необхідність збереження вилученого майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- клопотання слідчого не містять обґрунтування зв`язку вилученого майна із кримінальним правопорушенням, яке розслідується, слідчим не доведено, що вилучене майно було набуте злочинним шляхом, було предметом або знаряддям злочину;

- вилучене у ОСОБА_9 майно не пов`язано із предметом досудового розслідування, є його особистими речами та технікою, а не містить ознак речових доказів, відтак необґрунтовано порушує його право власності;

- матеріли справи не містять доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_9 , матеріали НСРД носять загальний описовий характер та не містять фактів, які б пов`язували ОСОБА_9 із предметом досудового розслідування;

За таких обставин, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 23.10.2025.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали слідчого судді свідчить про те, що оскаржувана ухвала вказаним вимогам відповідає з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Водночас, ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, в провадженні СУ ГУНП в Одеській обл. перебуває к/п №0000728 від 10.06.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України за фактом того, що невстановлені особи, використовуючи мережу Інтернет, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розробили шахрайську схему з метою заволодіння грошовими коштами громадян України та громадян іноземних держав.

30.09.2025 був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , в ході якого було виявлено та вилучення перелічене вище майно.

Підставою для накладення арешту на майно слідчий визначив збереження речових доказів з метою перевірки їх змісту на предмет наявності відомостей, які мають відношення до обставин, які встановлюються у вказаному кримінальному провадженні.

Що стосується аргументів захисника з приводу того, що матеріли справи не містять доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_9 , колегія суддів зауважує, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2025 була перевірена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 .

Постановою слідчого ОСОБА_10 від 01.10.2025 вилучене в ході проведення обшуку майно було визнане речовими доказами.

Колегія суддів у контексті наявності підстав для накладення арешту враховує аргументи прокурора з приводу того, що санкція ч. 5 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, у судовому засіданні було встановлено, що вилучений за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 , ноутбук перебував у заблокованому стані та на теперішній час призначена відповідна експертиза, що підтвердив прокурор ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що за вказаних обставин слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про виправдану потребу у подальшому утриманні зазначеного ноутбуку та криптогаманця для розкриття змісту інформації та відомостей, що у них містяться, в тому числі можливо видалених, може бути реалізовано шляхом проведення експертного дослідження, а також наявність достатніх підстав вважати, що існує можливість використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні і воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно із практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 про накладення арешту на майно, перелічене в мотивувальній частині ухвали, вилучене 30.09.2025 за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4