ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/670/25 Справа № 705/4278/25 Категорія: ст. 81 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

представника колонії ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, обґрунтувавши його тим, в ДУ «Старобабанівська виправна колонія №92» дисциплінарних стягнень немає, має заохочення, режим утримання не порушує, характеризується позитивно, став на шлях виправлення і не несе ніякої суспільної небезпеки навколишньому середовищу, тому просить задовольнити його клопотання і звільнити його по ст. 81 КК України, а саме: умовно-достроково на волю.

04.08.2025 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з посиланням на те, що враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, ставлення до праці, тяжкість злочину, за який останній відбуває покарання, ОСОБА_7 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не вчинить нових кримінальних правопорушень після дострокового звільнення і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, тому останній не заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на його попередні судимості, оскільки в силу ст. 89 КК України, вони є знятими та погашеними, як і накладене на нього стягнення у виді догани.

Стверджує, що одружений, має двох малолітніх дітей, а протягом періоду відбування покарання в ДУ СВК 92 режим утримання не порушував, характеризується позитивно, мав стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, має заохочення, що, на думку засудженого, засвідчує той факт, що він своєю поведінкою довів виправлення і перестав бути суспільно небезпечним.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: засудженого ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги у повному обсязі з наведених в ній підстав; прокурора про законність, обґрунтованість ухвали суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог засудженого; представника ДУ «Старобабанівська ВК № 92» ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Статтею 81 КК України передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 про звільнення умовно-достроково, наведених вимог закону в повному обсязі дотримано.

Як установлено з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, на 5 років 2 місяці позбавлення волі. Цим же вироком зараховано в строк відбутого ОСОБА_7 покарання термін його попереднього ув`язнення та тримання під вартою з 10.03.2016 до 28.04.2017, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 є 24.01.2023, а кінцевим строком визначено 18.12.2025.

З характеристики начальника ВСПС ДУ ОСОБА_9 , погодженої заступником начальника ВСВПР ДУ ОСОБА_10 та затвердженої в.о. начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» ОСОБА_11 , на засудженого ОСОБА_7 , вбачається, що він з 25.01.2023 відбував покарання в ДУ «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався негативно, 08.09.2023 притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани, відповідне стягнення погашено у встановленому законом порядку. До праці не залучався, заохочень не мав. З 19.03.2024 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)», де характеризується позитивно. Працевлаштований на виробництві установи (плетіння малопомітної перешкоди), до своїх обов`язків відноситься сумлінно та старанно, за що 07.10.2024 та 01.01.2025 заохочувався правами начальника установи, стягнень не мав. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за напрямком «Духовне відродження», відвідує УПЦ при установі. Ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінений як середній.

Наведене свідчить про досягнення позитивних змін у поведінці засудженого ОСОБА_7 .

Разом з цим, вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_7 щодо доцільності застосування щодо нього положень ст. 81 КК України, колегія суддів зауважує про те, що прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Перевіривши дані про сумлінну поведінку та ставлення особи до праці за весь період відбування покарання, врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу засудженого в сукупності, колегія суддів виходить з того, що саме по собі дотримання умов і порядку відбування покарання, не є достатньо переконливим важелем для ствердження про готовність ОСОБА_7 до самокерованої правослухняної поведінки і доведення ним свого виправлення, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання в установі є обов`язком засудженого, який він виконував формально, з огляду наявне у нього стягнення датоване 08.09.2023 за порушення режиму і порядку відбування покарання. Дане стягнення хоч і погашене у встановленому законом порядку, однак беззаперечно свідчить про те, що за весь період відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не була бездоганною.

Ураховується, що хоча матеріали справи і містять дані про те, що ОСОБА_7 був залучений до плетіння малопомітних перешкод, однак станом на 04.08.2025, як встановлено з пояснень представника установи, засуджений не працевлаштований за відсутності у нього бажання, тобто наразі не проявляє сумлінне ставлення до праці, як передумови застосування положень ст. 81 КК України.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції з матеріалів особової справи, станом на 2024 рік засуджений ОСОБА_7 характеризувався задовільно і за висновками комісії колонії по умовно-достроковому звільненню, свого виправлення не довів.

На даний час, як судом першої так і апеляційної інстанцій не встановлено переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт працевлаштування та успішного виконання трудових обов`язків не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення до праці.

Викладені ОСОБА_7 в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення, а додаткових підстав для застосування положень ст. 81 КК України, колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним і послідовним протягом всього періоду перебування засудженого в установі виконання покарання, а позитивні зрушення у свідомості і поведінці ОСОБА_7 вказують лише на те, що він стає на шлях виправлення, однак цього не достатньо для застосування положень ст. 81 КК України.

Керуючись ст.404, 407, 537, 539 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді