ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , кримінальне провадження №0001831 за апеляційною скаргою начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг з перевезення пасажирів у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та встановлені відповідні обов`язки.

Запобіжний захід у виді застави залишений до набрання вироком законної сили.Вирішено долю речових доказів та внесеної застави.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 із проханням скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Провадження№11-кп/822/56/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч. 3 ст. 332 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Зазначає, що районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме-положення ст. 75 КК України.

Суд першої інстанції вказав, що обвинувачений є особою молодого віку (20 років), раніше не судимий, наявні позитивні характеристики, відсутні обтяжуючі обставини та наявні пом`якшуючі, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, приймав участь в слідчому експерименті та надав викривальні покази стосовне себе, готовність передати на потреби ЗСУ частину внесеної суми застави у розмірі 80 тис. грн., батько є учасником бойових дій та брав безпосередню участь у захисті України, однак такі обставини не є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання.

Твердить, що районний суд не врахував, що ОСОБА_6 за попередньою змовою вчинив умисний тяжкий злочин у сфері недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації.

Вказує, що суд не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, а саме тому, що ОСОБА_6 у період дії воєнного стану, у складний для держави та суспільства час, сприяв двом військовозобов`язаним чоловікам у протиправному, незаконному перетині державного кордону України, які не мали наміру повертатись на територію України та не приймати участі в забезпеченні обороноздатності країни, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність діяння.

Посилається на те, що призначення ОСОБА_6 основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України може негативно вплинути на сприйняття суспільство, зокрема людьми призовного віку, необхідності дотримуватись указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з чим почали діяти обмеження на виїзд за кордон, а також не буде сприяти попередженню вчинення іншими особами аналогічних злочинів.

Зазначає, що із врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, без застосування ст. 75 КК України.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 332 КК України із застосування ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області строком на 3 роки.

На таку апеляційну скаргу надійшло заперечення захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 . Просив вирок суду залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Твердить, що обвинувачений вчинив злочин в молодому віці, майже не бачив розумного дорослого життя та не в повній мірі усвідомлював суспільну небезпеку скоєного правопорушення.

Вказує, що за відсутності життєвого досвіду для критичного оцінювання ситуації, в яку був втягнутий, а також бажання допомогти, що і привело обвинуваченого до вчинення даного кримінального правопорушення.

Вважає, що суд повинен врахувати як пом`якшуючу обставину те, що матір обвинуваченого ОСОБА_10 надала згоду на перерахування коштів у розмірі 80 тис. грн. на потреби ЗСУ.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою із іншою невстановленою особою, діючи умисно, вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

У період з 24 травня 2025 року по 25 травня 2025 року невстановлена особа підшукала двох чоловіків призовного віку з числа громадян України, які мали незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , обумовивши із ними порядок незаконного переправлення через державний кордон України, та оплату за вказані незаконні послуги, яка становила 7000 Євро з кожного, які вони повинні були передати вже після незаконного перетину Державного кордону України із Румунією.

Виконуючи вказівки невстановленої особи, 25 травня 2025 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 самостійно прибули до залізничного вокзалу за адресою вул. Вокзальна, 11 А, м. Чернівці, після чого за вказівкою невстановленої особи, вони поселились в готелі у межах населеного пункту с. Опришени по вул. Сучавсько-Чернівецька, Чернівецького району, Чернівецької області, де очікували подальших вказівок щодо незаконного перетину державного кордону України.

Цього ж дня, близько 20 год., за вказівкою невстановленої особи, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зустрілись із ОСОБА_6 по вул. Сучавсько-Чернівецька, с. Опришени Чернівецького району Чернівецької області, неподалік готельного комплексу, в якому вони мешкали, в ході чого останній поінформував останніх щодо їх подальших дій, продемонстрував їм на своєму мобільному телефоні фотографії майбутнього місця незаконного перетину державного кордону України із Румунією. Після чого за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сіли у транспортний засіб марки «Ореl Combo», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням невстановленої особи, після чого автомобіль почав рух із с. Опришени до с. Багринівка, звідки останні мали рушити до місця незаконного перетину державного кордону України.

По дорозі ОСОБА_6 , продовжуючи рух у вказаному автомобілі, з метою безперешкодного обходу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 контрольованого пропускного пункту в межах населеного пункту с. Черепківці Чернівецького району, в супроводі ОСОБА_6 пішки через підвісний міст, що в межах населеного пункту с. Кам`янка Чернівецького район, обійшли контрольований пропускний пункт, і в цей час ОСОБА_6 надав ОСОБА_11 кусачки. Далі знову у визначеному ОСОБА_6 місці, сіли у транспортний засіб марки «Ореl Combo» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням невстановленої особи, і продовжили рух у напрямку с. Багринівка Чернівецького району Чернівецької області.

Прибувши у с. Багринівка, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_6 вийшли із вказаного автомобіля і почали рух у напрямку місця незаконного перетину державного кордону України, а ОСОБА_6 на вищевказаному автомобілі поїхав з вказаного місця.

Близько 23 год. 10 хв. 25 травня 2025 року в напрямку 827 прикордонного знаку на відстані 300 м від державного кордону України з Румунією ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було затримано прикордонним нарядом НОМЕР_2 прикордонного загону.

Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.332 КК України як незаконне переправлення особи через державний кордон України та керівництво такими діями,вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав для скасування вироку, дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації не оспорюється прокурором у апеляційній скарзі, а тому колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження висновків суду в цій частині.

Згідно вимог ст.50 КК України,покарання має на меті не тільки кару,а й виправлення засуджених,а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Судова колегія вважає, що таких вимог суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався, оскільки врахував та надав належну оцінку усім обставинам,у тому числі тим,на які посилається прокурор у апеляційній скарзі.

Так, суд зважив, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином у сфері недоторканості державних кордонів.

Всупереч доводам апелянта,суд врахував обставини скоєння цього кримінального правопорушення та роль обвинуваченого,який не підшукував цих осіб,не обумовлював порядок перетину та не отримував кошти.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_13 пояснив,що на прохання товариша,який перебував за кордоном,виконав ті дії,які зазначені у обвинувальному акті та вироку,не у повній мірі усвідомлюючи в силу свого віку їх наслідки.

Суд зважив,що за браком життєвого досвіду через вік обвинувачений не у повній мірі усвідомлював суспільну небезпечність цього злочину у сфері недоторканості державних кордонів.

Колегія зауважує,що обвинувачений(як він вказав у апеляційному суді) повідомив слідству анкетні відомості того товариша,на прохання якого підвіз двох осіб, однак достовірних даних,що стороною обвинувачення були вжиті достатні заходи для встановлення та притягнення тієї особи до відповідальності, у справі немає.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається,що фактично доводи прокурора грунтуються лише на тяжкості скоєного Каменюком кримінального правопорушення,однак закон-ст.65 КК України- зобов`язує суд при призначенні покарання враховувати і інші обставини-особу винного,а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виконуючи такі вимоги,районний суд врахував, що ОСОБА_6 щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину і такі обставини пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Раніше обвинувачений не був судимий (т. 1 а.с.145).

Даних, що ОСОБА_6 притягувався до інших видів відповідальності, у провадженні немає.

Суд зважив,що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки,мешкає з батьками,братом,бабусею і дідусем у с.Старий Вовчинець Чернівецької області.

По місцю проживання його характеризують виключно позитивно,що вбачається із характеристики Кам`янецької сільської ради.

(а.с.142-144)

Наразі закінчив Чернівецький транспортний коледж та здобув фахову освіту.

Суд також врахував,що батько обвинуваченого брав участь у захисті держави під час повномасштабного вторгнення та є учасником бойових дій,а мати обвинуваченого просила перерахувати 80 тис грн із внесених нею в якості застави на потреби ЗСУ.

Ті дані,які є у справі,не вказують на кримінальну спрямованість особистості обвинуваченого чи імовірність вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Обвинувачення у цьому провадженні складається лише з одного епізоду протиправних дій.

За таких обставин районний суд обгрунтовано надав шанс на виправлення обвинуваченому,якому на час вчинення злочину було 19 років,призначивши основне покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Судова колегія вважає,що таке покарання є справедливим, необхідним і буде достатнім для досягнення мети покарання-виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Підстав для скасування вироку суд не вбачає, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 332 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3