Справа № 750/7381/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/836/25
Категорія - ч. 5 ст. 407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 14 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, маючого статус УБД, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту затримання 21 квітня 2025 року і до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він просить, надавши оцінку доказам, скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини ОСОБА_8 поза розумним сумнівом і не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не застосував практику Європейського суду з прав людини та у вироку навів зміст обвинувального акту, деякі обґрунтування своєї позиції, але формулювання, визнаного доведеним не зробив, чим порушив вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог КПК України. Вказує, що місцевий суд не з`ясував та не встановив всі обставин, передбачені ст. 91 КПК України, тоді як ст. 94 КПК України вимагає дослідження всіх обставин, але ні в обвинувальному акті, ані в оскаржуваному вироку мотив дій не встановлений і не досліджувався, що є суттєвим порушенням КПК України. Захисник вважає, що обвинувачення базується на постановах про визнання групи прокурорів, допиту свідків, які є зацікавленими особами, а винуватість не може ґрунтуватися на припущеннях або міркуваннях сторони обвинувачення. Крім того, вказує, що обвинувачений відповідно до рішення ВЛК за станом здоров`я є обмежено придатним, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, безпосередньо брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Звертає увагу, що у обвинуваченого відсутній умисел на СЗЧ, оскільки у нього були поважні причини, його хвороба та лікування в госпіталі, потім він повернувся до місця несення служби, однак командир наказав повернутися додому.

Як встановлено судом першої інстанції, 24 лютого 2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №46 від 15.02.2024 солдат ОСОБА_8 зарахований у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_8 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за №9-РС від 20.02.2024 солдата ОСОБА_8 було призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим 20.02.2024 ОСОБА_8 видано припис №2-158-к від 20.02.2024 про необхідність прибути 21.02.2024 до нового місця служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого в АДРЕСА_2 .

В порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, п.1,2, ст.1, п.4 ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.11, 16 Статуту військової служби Збройних Сил України, ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем та повинен проходити військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, 21.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого у АДРЕСА_2 , не з`явився, обов`язки військової служби з 22.02.2024 до 03.03.2024 не виконував, займаючись особистими справами, не пов`язаними із проходженням військової служби. Після проходження стаціонарного лікування у військовій частині НОМЕР_1 в період з 04.03.2024 по 07.03.2024 солдат ОСОБА_8 08.03.2024 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та приступив до виконання військових обов`язків.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 5 ст. 407 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він не з`явився на військову службу за станом здоров`я, весь час знаходився за місцем свого проживання, був на зв`язку, але йому ніхто не телефонував та не шукав його. Сам він також не повідомив військову частину про місце свого знаходження. 04 березня 2024 року викликав швидку та повідомив, що він військовослужбовець, і його повезли у військовий госпіталь, звідки повідомив військову частину про перебування на лікуванні. Після повернення з лікування він заявив, що бажає надалі проходити військову службу, проте йому сказали йти додому, бо його вже подали в СЗЧ;

- свідка ОСОБА_9 який пояснив, що обвинувачений був його підлеглим. ОСОБА_8 був переведений з обласного ТЦК до міського ТЦК. Отримавши припис, ОСОБА_8 на службу не з`явився, при цьому казав, що втомився служити і хотів перепочити;

- свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він у березні 2024 року оформлював на обвинуваченого документи про переведення до ОМТЦК та СП. Документи були підготовлені і ОСОБА_8 повинен був приїхати на 8 годину на шикування до ОМТЦК та СП. Йому (свідку) доповіли, що ОСОБА_8 не з`явився. Причини не з`явлення ОСОБА_8 на службу не знає;

- свідка ОСОБА_11 , згідно показань якого, він проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обвинувачений ОСОБА_8 прибув із якоїсь військової частини, проте у нього не було всіх необхідних документів для оформлення, тому його відправили до військової частини отримати ці документи. Він поїхав та не повернувся. Йому доповіли, як оперативному черговому, що ОСОБА_8 не прибув до місця служби. Була складена довідка про неприбуття і доповідь керівництву.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- приписі від 20 лютого 2024 року №2/158-к згідно із яким ОСОБА_8 запропоновано 21 лютого 2024 року вибути в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби, строк прибуття 21 лютого 2024 року;

- довідці ВЛК від 29 березня 2024 року, згідно із якою в/ч НОМЕР_1 від 29 березня 2024 року проведено медичний огляд ОСОБА_8 та визначено, що він обмежено придатний до військової служби, придатний до військової служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах;

- рапорті ОСОБА_8 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 березня 2024 року про те, що він приступив до виконання обов`язків на посаді стрільця помічника гранатометника першого відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08 березня 2024 року;

- витязі із наказу від 08 березня 2024 року №68 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно із яким рядового ОСОБА_8 з 08 березня 2024 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 на всі види забезпечення;

- інформації, наданої командиром військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_8 02 січня 2024 року звертався до в/ч НОМЕР_1 , був оглянутий черговим лікарем, був скерований до Чернігівської обласної психо-неврологічної лікарні з діагнозом: невротичні реакції ситуаційно обумовлені вживанням алкоголю, перебував на стаціонарному лікуванні по 08 січня 2024 року. Також ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_1 з 04 березня 2024 року по 07 березня 2024 року в кардіологічному відділенні з діагнозом: гіпертонічна хвороба І ст., ступінь 3, ризик помірний;

- акті службового розслідування від 01 березня 2024 року, згідно із яким ОСОБА_8 визнано таким, який не з`явився на службу без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 00 год 00 хв 22 лютого 2024 року;

- доповідній начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 про те, що станом на 24 лютого 2024 року ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби не прибув;

- витязі з наказу від 26 лютого 2024 року №147 про призначення службового розслідування щодо не прибуття військовослужбовця до місця подальшого проходження військової служби;

- витязі із наказу від 15 лютого 2024 року №46, відповідно до якого ОСОБА_8 зараховано з 15 лютого 2024 року у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- рапорті ОСОБА_8 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 лютого 2024 року про те, що йому не були видані в/ч НОМЕР_2 фінансовий та продовольчий атестати;

- витязі із наказу від 20 лютого 2024 року №9-РС, відповідно до якого ОСОБА_8 призначено стрільцем-помічником гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- витязі із наказу від 20 лютого 2024 року №51, відповідно до якого ОСОБА_8 з 20 лютого 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення;

- довідці-доповіддю оперативного чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 про відсутність на службі стрільця-помічника гранатометника роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 20 лютого 2024 року;

- витязі із наказу від 04 березня 2024 року №180 про підсумки службового розслідування щодо не прибуття військовослужбовця до місця подальшого проходження військової служби, відповідно до якого ОСОБА_8 визнано таким, який е з`явився на службу без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 00 год 00 хв 22 лютого 2024 року;

- довідці в/ч НОМЕР_1 від 05 березня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_8 перебуває на стаціонарному лікуванні з 04 березня 2024 року по теперішній час.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , так і те, що зазначений злочин вчинено саме останнім.

Доводи сторони захисту, що місцевий суд не з`ясував та не встановив всі обставин, передбачені ст. 91 КПК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, зокрема подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обґрунтовуючи встановлені фактичні обставини суд першої інстанції послався на показання свідків та документи, якими у повному обсязі підтверджуються встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 дій спрямованих на нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини. Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи. Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій розташовано підрозділи та служби частини. Місце служби це будь-яке місце, яке збігається з розташуванням військової частини та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу, або місце, де він повинен перебувати за наказом або за розпорядженням командування.

20 лютого 2024 року ОСОБА_8 видано припис №2-158-к від 20 лютого 2024 року про необхідність прибути 21 лютого 2024 року до нового місця служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак останній не з`явився.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 02 січня 2024 року звертався до в/ч НОМЕР_1 , був оглянутий черговим лікарем, був скерований до Чернігівської обласної психо-неврологічної лікарні, перебував на стаціонарному лікуванні по 08 січня 2024 року. Також ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_1 з 04 березня 2024 року по 07 березня 2024 року в кардіологічному відділенні.

Отже, враховуючи вищенаведене, твердження обвинуваченого та його захисника про наявність поважних причин нез`явлення вчасно до місця служби через погане самопочуття та перебування на лікуванні не знайшло свого підтвердження.

При цьому, стороною захисту до матеріалів провадження будь-яких доказів про поважність причин нез`явлення ОСОБА_8 вчасно на службу не долучено і такі у справі відсутні.

Посилання обвинуваченого та його захисника на мотив, який послугував нез`явлення ОСОБА_8 вчасно на службу хвороба та проходження лікування є безпідставним, оскільки мотив вчинення злочину не є визначальним для кваліфікації інкримінованого йому злочину. Не свідчить таке посилання й про поважність нез`явлення останнього вчасно на службу.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, не містять протиріч, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України та у вироку суду в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника.

Отже, версія і доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 , виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, посередню характеристику з місця проходження військової служби, відсутність даних щодо попередніх притягнень до адміністративної відповідальності, те, що до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а для засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4