Справа №333/872/26
Провадження №1-кс/333/613/26
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадження виконувачем обов`язків керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000379 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2026 року старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000379 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 20.01.2026 року, приблизно о 18 год. 36 хв., працівниками ГУНП в Запорізькій області, на ділянці автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь», поблизу с.Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, на території блокпосту «Лавра», під час проведення поверхневого огляду військовослужбовця військової частини ОСОБА_5 було виявлено невідому речовину білого кольору зовні схожу на наркотичний засіб. В подальшому під час огляду місця події, проведено слідчим СВ ВП №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 15 ProMax IMEI: НОМЕР_1 ; полімерний згорток, 3 зіп-пакети та два паперові згортки з невідому речовину зовні схожою на наркотичний засіб; 4 пристрої для куріння. 21.01.2026 року постановою слідчого вищевказані вилучені речі та предмети було визнано речовими доказами. Вилучене майно, а саме: мобільний телефон iPhone 15 ProMax IMEI: НОМЕР_1 , належить військовослужбовцю ОСОБА_5 . В ході подальшого проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження вищевказані предмети підлягають огляду та дослідженню, в тому числі шляхом проведення судових експертиз. У зв`язку з вищезазначеними обставинами, на даний час необхідно провести комплекс слідчих дій, з метою швидкого та повного розслідування кримінального провадження з тим, щоб виявити обсяг наслідків, спричинених даними особами, а також всіх осіб причетних до викладеної вище злочинної діяльності, визначити обсяг вини кожного з них за для правильної та неупередженої кваліфікації діяння, та притягнути кожного винного до відповідальності. Беручи до уваги вищевикладене, слідчий просить у клопотанні накласти арешт на вказане майно.

Слідчий і власник майна у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили розглянути клопотання без їхньої участі.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (кримінальне провадження №0000379).

У клопотанні слідчого про арешт майна зазначено підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт і конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження і долучені документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Аналіз змісту ст.168 КПК України свідчить, що тимчасово вилученим майном може вважатись майно, яке одержано в результаті: затримання особи в порядку, передбаченому ст.ст. 207, 208 цього Кодексу, обшуку, огляду.

Вилучені речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч.7 ст.236 КПК України).

Таким чином, вирішення питання про те, чи є майно, яке потрапило до уповноваженої особи органу досудового розслідування, тимчасово вилученим, залежить від того, чи надавався дозвіл на його вилучення слідчим суддею.

Припинення статусу тимчасового вилученого майна передбачено лише шляхом накладення арешту або його повернення.

Статтею 169 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для повернення тимчасового вилученого майна, а саме: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається: 1) з метою забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно речовий доказ може бути відчужено, продано чи приховано, є необхідність у накладанні на нього арешту.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ст.170 КПК України, для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, оскільки на цій стадії досудового розслідування, для встановлення обставин, які мають суттєве значення для даного кримінального провадження за ч.1 ст.309 КК України необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, в іншому випадку докази можуть бути втрачені.

Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності і співрозмірності обмеження права власності в результаті накладення арешту, слідчий суддя дійшов переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні слідчого чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст.84, 98, 169, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадження виконувачем обов`язків керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000379 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 20.01.2026 року, а саме: мобільний телефон iPhone 15 ProMax IMEI: НОМЕР_1 ; полімерний згорток, 3 зіп пакети та два паперові згортки з невідому речовину зовні схожою на наркотичний засіб; 4 пристрої для куріння.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1