ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/271/26 Справа № 693/1433/25 Категорія: : 1 ст.126, ч.1 ст.162 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2025 року, якою

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, не непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 162 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст. 126 КК України - у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин;

-за частиною 1 ст. 162 КК України - у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Вказані покарання виконувати окремо.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 19.09.2025 близько 22 години 30 хвилин, діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з невстановлених мотивів, нехтуючи гарантованим Конституцією України правом кожного на недоторканість житла та іншого володіння, без відповідного дозволу власника, шляхом вільного доступу через незамкнену хвіртку проник до подвір`я вказаного домоволодіння, тим самим порушивши гарантоване ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право ОСОБА_8 на недоторканість іншого володіння особи.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне проникнення до іншого володіння особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 близько 22 години 30 хвилин, перебуваючи на території подвір`я домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_9 , з метою заподіяння останній фізичного болю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, схопив ОСОБА_9 рукою за шию та шляхом поштовху повалив її спиною на землю, після чого, коли ОСОБА_9 підвелася на ноги, наніс один удар ногою в ділянку її живота, тим самим завдавши потерпілій фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне завдання удару, інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Вирішуючи питання про можливість розгляду обвинувального акта в спрощеному провадженні згідно положень статей 381, 382 КПК України, районний суд врахував те, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного Гасинцю покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що суд не застосував до обвинуваченого ОСОБА_10 положення ч.1 ст.70 КК України.

Як вбачається з обвинувального вироку, ОСОБА_10 засуджено до основного покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин та до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У подальшому, на підставі ч. 3 ст.72 КК України судом вирішено виконувати призначені покарання самостійно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 10 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у даному випадку при призначенні покарання необхідно було застосовувати положення ч.1 ст.70 КК України, з подальшим визначенням призначених покарань до самостійного виконання, або ж із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону місцевим судом дотримано не в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що приймаючи рішення про розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_7 в спрощеному провадженні, районний суд впевнився у належному виконанні стороною обвинувачення вимог ст.302 КПК України, а тому будь-яких сумнівів у законності розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні немає.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.162 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.126 КК України громадські роботи на строк 120 годин; за ч.1 ст.162 КК України штраф в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Вказані покарання виконувати окремо.

Суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки при призначенні покарання не застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ч.1 ст.70 КК України.

Згідно ч.1 ст.70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Положенням ч.3 ст.72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 № 10 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового складання покарань заміна покарань проводиться за правилами ст.72 КК України.

Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф або позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Вищевказаних норм закону про кримінальну відповідальність та Пленуму Верховного Суду при призначенні Гасинцю покарання районним судом дотримано не було і як наслідок останньому не правильно призначено покарання без застосування положень ч.1 ст.70 КК України.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є крім іншого незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Колегія суддів враховує вимоги апеляційної скарги прокурора, які зводяться до ухвалення нового вироку, зважаючи на положення ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції приймає рішення у формі ухвали з наступних мотивів.

Так в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення такого самого покарання як по кожному кримінальному правопорушенні окремо, так і остаточного за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст.70 КК України.

Згідно діючого законодавства, суд апеляційної інстанції ухвалює вирок в разі погіршення становища обвинуваченого, при цьому як вбачається з апеляційної скарги прокурора, в ній ставиться питання про призначення такого самого покарання, а вимоги прокурора про призначення остаточного покарання із застосуванням положень ст.70 КК України у даному випадку ніяким чином не погіршують становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 404, 405, 408, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2025 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.162 КК України до покарання:

-за ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин;

-за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень виконувати самостійно.

У решті вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді -