Номер провадження: 11-кп/813/1040/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент, республіки Узбекистан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання в м. Одесі,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні за № 000336 від 26.06.2024 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 обчислений з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період часу з 21.10.2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відносно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Також вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження та долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_8 , 25.06.2024 року, приблизно о 13:45 годині, проходив повз аптеку, яка розташована за адресою: м. Одеса, Новобазарний провулок, 5, та на фасаді вказаної аптеки, а саме на металевій решітці, помітив жіночу шкіряну сумку чорного кольору.

Достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України, починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан строком на 30 діб, дію якого неодноразово продовжено, останній раз відповідно до указу Указу Президента України від за №271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 № 3685-ІХ, продовжено з 14.05.2024 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що посилена кримінальна відповідальність за вчинення корисливих злочинів проти власності згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, ОСОБА_8 помітивши сумку, яку на решітці залишила ОСОБА_9 , в якій знаходився мобільний телефон торгової марки «Самсунг Galaxy A03s» в корпусі чорного кольору, ІМЕЙ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн., в мобільному телефоні знаходилася сім карта оператора «Водафон Україна» - НОМЕР_3 без вартості, паспорт громадянки України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , в якому знаходилися грошові кошти в сумі 2000 грн., гаманець бордового кольору без вартості, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 800 грн., обгортка від записної книжки блакитного кольору в якій знаходилися грошові кошти в сумі 4000 грн., вирішив нею таємно заволодіти до того часу, як власник сумки виявить її відсутність та повернеться до місця, де вона була нею залишена.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_8 переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих, діючи таємно, взяв сумку та направився вздовж вказаного провулку залишивши сумку при собі.

Таємно заволодівши зазначеним чужим майном, з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 9100 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з підстав незаконності та необґрунтованості, мотивуючи апеляційну скаргу наступним:

- із дослідженого у судовому засіданні суду першої інстанції відеозапису взагалі не вбачається хто з двох чоловіків тримає у руках сумку чорного кольору із довгими ремінцями ( ОСОБА_8 чи ОСОБА_10 ), а тому цей відеозапис не може бути належним доказом у розумінні ст.85 КПК України;

- у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що сумку біля аптеки взяв ОСОБА_8 , в сумці був телефон та грошові кошти у сумі 500 грн.. при цьому захисник зазначила, що за свідченнями ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_8 взяв лише грошові кошти у сумі 500 грн.;

- стороною обвинувачення не доведено того, що крім грошових коштів, які за словами свідка, були у сумці потерпілої та які взяв обвинувачений, були ще якісь кошти;

- суд безпідставно вказав у вироку, що покази потерпілої узгоджуються із показами обвинуваченого, оскільки за його свідченнями та відповідно до показань свідка, обвинувачений ОСОБА_8 із сумки взяв лише 2 купюри по 500 грн.

На підставі зазначеного, захисник вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 лише в частині викрадених грошових коштів, а саме: 2 купюр по 500 грн. кожна, а тому просить кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 закрити та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна відповідальність.

Позиції учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, натомість, прокурор просив відмовити в її задоволенні.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, за згодою захисника та прокурора проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , від якого клопотань про забезпечення його участі в апеляційному розгляді не надходило.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, надіслала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, на підставі чого апеляційний суд, за погодженням з учасниками процесу, вважає можливим розглянути провадження за її відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що знайшов сумку з речами, яку вважав безхазяйною. Речі, що знаходилися в сумці були поділені іншими особами. Він взяв лише 2000 грн. з сумки на прожиття. Про інші речі, які були в сумці йому нічого невідомо, оскільки їх взяли інші люди, зокрема, свідок ОСОБА_10 .

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, показами потерпілої ОСОБА_9 , а також письмовими доказами, які визнав належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що в червні місяці у неї вкрали сумку, яку вона забула на зупинці «Новий ринок». Коли виявила факт крадіжки намагалася знайти свої речі, але безрезультатно. У сумці перебували речі, які вказані в обвинувальному акті. ОСОБА_8 особисто не знає, тому не вважає за необхідне висловлюватися щодо розміру покарання.

Також, наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та доведеність його вини суд мотивував наступними письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000336 від 26.06.2024 року, яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування відповідно до статті 214 КПК України;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.06.2024 року, яким підтверджується факт звернення потерпілої ОСОБА_9 до поліції щодо крадіжки її особистих речей;

- лист ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 26.06.2024 року № 60.6-2449 до ТОВ АВ «Фармтрейд» з проханням надати копії відеозаписів з камер, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, 25 в період з 14:00 до 15:00 25.06.2024 року;

- заява від 27.06.2024 року про добровільну видачу працівникам поліції запис з камер, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, 25 в період з 14:00 до 15:00 25.06.2024 року.

- протокол огляду відеозапису від 10 липня 2024 року в якому відображені результати огляду відеозапису відповідно до ст. 237 КПК України.

- DVD-диск із відеозаписом, на якому відображено, що дві особи чоловічої статі йдуть по вулиці в одного із чоловіків в руках знаходиться сумка чорного кольору з довгими ремінцями, на сумці є шнурок, який під час руху рухається, також видно як чоловік, що одягнений в джинси синього кольору, футболку темно-зеленого кольору, кепку темного кольору відкрив сумку та щось шукає.

- протокол огляду відеозапису від 11 липня 2024 року в якому відображені результати огляду відеозапису відповідно до ст. 237 КПК України.

- заява ОСОБА_9 про добровільну видачу коробки від мобільного телефону Samsung Galaxy A03S та товарний чек № P338-002656 від 19.12.2021.

- протокол огляду предмета від 11.07.2024 року в якому відображені результати огляду коробки від мобільного телефону Samsung Galaxy A03S та товарний чек № P338-002656 від 19.12.2021 року відповідно до ст. 237 КПК України.

- копії коробки від мобільного телефону Samsung Galaxy A03S та товарний чек № P338-002656.

- протокол огляду відеозапису за участі свідка від 11 липня 2024 року в якому відображені результати огляду відеозапису відповідно до ст. 237 КПК України.

- постанова від 11.07.2024 року якою відповідно до статті 98 КПК було визнано речовим доказом диск із записом відеоспостереження.

- постанова від 11.07.2024 року якою відповідно до статті 98 КПК було визнано речовим доказом коробку від мобільного телефону та товарний чек.

- розписка про зберігання ОСОБА_9 про те, що вона отримала на зберігання коробку від мобільного телефону Samsung Galaxy A03S та товарний чек № P338-002656 від 19.12.2021 року.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що:

- суд безпідставно вказав у вироку, що покази потерпілої узгоджуються із показами обвинуваченого, оскільки за його свідченнями та відповідно до показань свідка, обвинувачений ОСОБА_8 із сумки взяв лише 2 купюри по 500 грн.

- у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що сумку біля аптеки взяв ОСОБА_8 , в сумці був телефон та грошові кошти у сумі 500 грн. та обвинувачений взяв лише грошові кошти у сумі 500 грн., з огляду на наступне.

Допитаний в судовому засіданні за ініціативою сторони захисту свідок ОСОБА_10 пояснив, що перебуває з ОСОБА_8 у товариських стосунках. Влітку 2024 року обвинувачений ОСОБА_8 знайшов безхазяйну сумку. Речі, які знаходилися в сумці були розділені між ними спільно, зокрема, свідок взяв собі телефон. Стверджував, що ОСОБА_8 не вчиняв крадіжку.

Водночас, зі змісту вироку вбачається, що судом було враховано, що показання потерпілої логічно пов`язані між собою, узгоджуються з матеріалами справи, підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вони підтверджують факт крадіжки.

Про те, що показання потерпілої узгоджуються із показами обвинуваченого, суд не вказував.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильною критичну оцінку, надану показанням свідка ОСОБА_10 , оскільки вони є нелогічними і суперечать доказам наявним у матеріалах справи. До того ж свідок ОСОБА_10 підтвердив факт перебування у товариських стосунках із обвинуваченим. Це свідчить про те, що свідок ОСОБА_10 мав на меті своїми показаннями ввести суд в оману для виправдання обвинуваченого.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що із дослідженого у судовому засіданні суду першої інстанції відеозапису взагалі не вбачається хто з двох чоловіків тримає у руках сумку чорного кольору із довгими ремінцями ( ОСОБА_8 чи ОСОБА_10 ), а тому, на думку захисту цей відеозапис не може бути належним доказом у розумінні ст.85 КПК України, оскільки захисником клопотання про повторне дослідження доказів апеляційному суду не заявлялось, отже колегія суддів не може надати іншу оцінку доказам, які не досліджувались безпосередньо в апеляційному порядку.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Таким чином, апеляційний суд визнає належними доказами DVD-диск із відеозаписом, на якому відображено, що дві особи чоловічої статі йдуть по вулиці в одного із чоловіків в руках знаходиться сумка чорного кольору з довгими ремінцями, на сумці є шнурок, який під час руху рухається, також видно як чоловік, що одягнений в джинси синього кольору, футболку темно-зеленого кольору, кепку темного кольору відкрив сумку та щось шукає, оскільки такий доказ отриманий у процесуальному порядку, має доказове значення та підтверджує фактичні обставини, встановлені під час судового розгляду.

Апеляційний суд оцінює твердження сторони захисту про те, що під час судового розгляду не доведено, що крім грошових коштів, які за словами свідка, були у сумці потерпілої та які взяв обвинувачений, були ще якісь кошти, виключно як власні умовиводи, які не тільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, але й повністю суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам.

Як в суді 1-ої інстанції, так і в апеляційному суді стороною захисту не спростовані докази того, в сумці потерпілої ОСОБА_9 , якою заволодів обвинувачений ОСОБА_8 , знаходились: мобільний телефон торгової марки «Самсунг Galaxy A03s», вартістю 2000 грн., паспорт громадянки України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , в якому знаходилися грошові кошти в сумі 2000 грн., гаманець бордового кольору без вартості, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 800 грн., обгортка від записної книжки блакитного кольору в якій знаходилися грошові кошти в сумі 4000 грн.

Водночас, твердження захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 із сумки взяв лише 2 купюри по 500 грн. є, вочевидь, суперечливими, оскільки зі змісту вироку вбачається, що під час судового розгляду захисник наголошував на тому, що обвинувачений взяв з сумки лише 2000 грн.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

В основу вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені захисником обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судового рішення, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

При цьому апеляційний суд не надавав іншої, ніж суд першої інстанції, оцінки дослідженим письмовим доказам та показанням потерпілої, свідка, а лише оцінив ці докази кожен окремо та в сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які є належними та допустимими і обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку, достатньо для визнання ОСОБА_8 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та ці докази у своїй сукупності беззаперечно «поза розумним сумнівом» доводять його винуватість.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, в поданій захисником апеляційній скарзі зазначалось, що судом 1-ої інстанції надана невірна оцінка фактичним обставинам справи та доказам у провадженні, натомість, не вказано, в чому підлягає неповнота або порушення судом 1-ої інстанції при досліджені всіх обставин, та на яких, передбачених законом підставах, а всі їх доводи фактично зводились до незгоди із прийнятим судовим рішенням та не заявлялось клопотання про повторне дослідження доказів.

Отже, апеляційний суд перевіряє доводи апеляційної скарги, виходячи із аналізу вироку суду у співвідношенні з матеріалами провадження.

На підставі викладеного, не підлягають задоволенню вимоги захисника про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та його звільнення від кримінальної відповідальності за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна відповідальність, оскільки сума матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_9 становить 9100 гривень.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом прийнято до уваги обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, відсутність в нього постійного місця проживання, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

На підставі викладеного суд 1-ої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що обвинуваченому для перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, визначених відповідною санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, судом обґрунтовано не застосовані приписи статті 75 КК в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки дані про особу обвинуваченого в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та конкретними обставинами кримінального провадження свідчать про неможливість його виправлення без відбування покарання, тому реалізація вказаних положень не сприятиме меті покарання.

Отже, з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону та передбачених цих законом санкцій, обвинуваченому ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції призначив покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Натомість, підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає, оскільки виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання, є законним і справедливим, а покарання правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині, - немає.

Таким чином, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись статями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні за № 000336 від 26.06.2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4