Справа № 287/1549/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000150 від 17.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радовель Олевського району Житомирської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, зареєстрованого ФОП, має на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 17.06.2024 приблизно о 00 год 04 хв, перебуваючи на узбіччі автодороги у напрямку с. Радовель Коростенського району Житомирської області, на відстані приблизно 2 км від автодороги «Київ-Ковель-Ягодин», діючи умисно та цілеспрямовано, будучи достовірно обізнаним про те, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області сержант поліції ОСОБА_6 є службовою особою правоохоронного органу у зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними та правозастосовними повноваженнями, з метою уникнення для себе негативних наслідків у виді складання адміністративного протоколу, що може слугувати підставою для притягненням до адміністративної відповідальності, ігноруючи попередження про кримінальну відповідальність за пропозицію та/або надання неправомірної вигоди службовій особі, надав неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень, які поклав у праві передні дверцята службового автомобіля марки «Renault Duster» державний номерний знак НОМЕР_1 , за невчинення дій відносно нього, з використанням наданого поліцейському службового становища, а саме за непритягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України, як надання службовій особі

неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

27.06.2024 начальник Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 уклали угоду про визнання винуватості.

Відповідно до цієї угоди, обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Згідно умов угоди сторони узгодили між собою вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні вказаної угоди.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання. Також просив вирішити питання про долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме у наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища. Обвинувачений цілком розуміє положення п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджені обвинуваченим та прокурором вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконався що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування до нього насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши обвинуваченому обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд доходить висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим, відповідає вимогам кримінального-процесуального законодавства, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди є добровільним, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання.

Суд врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , такі як беззастережне визнання вини та щире каяття. Обставини, що обтяжують його покарання, не встановлено.

Суд враховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що останній сприяв розкриттю злочину, по місцю проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках у психіатричному на наркологічному кабінеті не знаходиться.

Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його тяжкість, дані про особу обвинуваченого та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку, що обвинуваченому за вчинення нетяжкого злочину належить призначити узгоджену сторонами міру покарання в угоді у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

Саме таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 374, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.06.2024 у кримінальному провадженні №0000150 від 17.06.2024 між начальником Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 5 тис. грн (3 купюри номіналом по 1 тис. грн серії ВТ №6694256, серії АС №6398792, серії АВ №6984563 та 4 купюри номіналом по 500 грн серії ЕЗ №8862057, серії АЕ №0068553, серії УЖ №2262462, серії АЄ №9116852) конфіскувати;

- DVD-R диск з відеозаписом з бодікамери зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1