Справа №639/3355/17
Провадження № 1-КП/639/20/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0001936 від 24.07.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, за чиєю ініціативою воно розглядається і позиція інших учасників.

На розгляді Новобаварського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження №0001936 від 24.07.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

23.12.2025 в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 було заявлено клопотання, в якому останній просив на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, закрити вказане кримінальне провадження.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченого, прокурор проти клопотання не заперечував.

ІІ. Встановлені судом обставин із посиланням на докази.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання, суд дійшов таких висновків.

Згідно обвинувального акту по кримінальному провадженню №0001936 від 24.07.2016 ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 24.07.2016 приблизно о 13 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Саме в той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки будь-якого майна, належного ОСОБА_6 , яка проживав за вказаною адресою.

Реалізували свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і не може завадити вчиненню злочину, прослідував до спальної кімнати вищевказаного домоволодіння, де помітив диван, на якому знаходилась чорна сумка, яку він відкрив та помітив грошові кошти в сумі 920 гривень, які належали ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_4 , бажаючи довести свій задуманий злочинний умисел до кінця, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, таємно заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 в сумі 920 гривень.

Після цього ОСОБА_4 , звернувши на свою користь викрадені грошові кошти, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд. В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 920 гривень.

Вказані дії кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ (далі за текстом Закон № 3886-ІХ), який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідними частинами ст. 185, ст. 190 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) у тому разі, якщо таке викрадення майна не є дрібним.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 та ст. 190 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 по справі № 278/1566/21 про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону № 3886-IX:

«Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.»

При цьому суд відзначає, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 689,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX, з урахуванням положень ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2016 році, якщо вартість майна - предмету кримінального правопорушення становить більше 1378 (689?2=1378).

Водночас, по кримінальному провадженню №0001936 від 24.07.2016 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні крадіжки грошових коштів в сумі в сумі 920 гривень, тобто менше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які встановлені на моменти вчинення відповідних діянь.

Таким чином вказане діяння не може вважатись кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість відповідного майна не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено адміністративну відповідальність, 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої підпунктом 4-1 пункту 4 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Як зазначалось вище, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив закрити провадження по справі у вищезазначеній частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння, які йому інкриміновані.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за ст. ст. 185, 190, 191 КК України, то, з урахуванням позиції обвинуваченого, вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому ст. 162 КК України встановлено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

За змістом зміненого обвинувачення ОСОБА_4 не обвинувачувався у вчиненні крадіжки майна, у поєднанні з проникненням до відповідного житла.

Отже, вказані інкриміновані ОСОБА_4 дії не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття у вищезазначеній частині кримінального провадження №0001936 від 24.07.2016 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння вчинене обвинувачуваним, підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом з цим потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 у справі справа № 345/2618/16-к.

Таким чином, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України,скасувавши відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.04.2017.

Процесуальні витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 369-372, 376, 479-2 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння вчинене обвинувачуваним, закрити кримінальне провадження №0001936 від 24.07.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази по кримінальному провадженню, вилучені в ході проведення 31.03.2017 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 :

- мобільний телефон «Самсунг» з ідентифікуючими ознаками imei: НОМЕР_1 ; мобільний телефон «Алькатель» з ідентифікуючими ознаками imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ; GPS-навігатор «Shuttle PNA-5015» із тріщиною на екрані; свідоцтво про реєстрацію тз НОМЕР_4 на автомобіль марки ВАЗ 2101 на ім`я ОСОБА_8 ; поліс № ВВ/8986399; поліс № ВС/6248744; довіреність ВСХ № 524564; довіреність ВМІ № 943778; довіреність ВРЛ № 168244; копію довіреності ВКО № 771626; стартовий пакет без сім-картки оператора МТС із абонентським номером: НОМЕР_5 ; стартовий пакет без сім-картки оператора МТС із абонентським номером: НОМЕР_6 ; стартовий пакет без сім-картки оператора Водафон із абонентським номером: НОМЕР_7 ; стартовий пакет без сім-картки оператора МТС із абонентським номером: НОМЕР_8 ; стартовий пакет без сім-картки оператора Київстар із абонентським номером: НОМЕР_9 ; стартовий пакет без сім-картки оператора Київстар із абонентським номером: НОМЕР_10 ; стартовий пакет без сім-картки оператора Київстар із абонентським номером: НОМЕР_11 , передані до камери вважати повернутими (залишити у розпорядженні) ОСОБА_7 (а. 149, 150, 160 матеріалів д.р. №0001936 від 24.07.2016);

- картку «Приват Банку» на ім`я ОСОБА_9 № НОМЕР_12 , картку «Приват Банку» на ім`я ОСОБА_9 № НОМЕР_13 , передані до камери схову Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області (на теперішній час ВП №1 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області) повернути власнику ОСОБА_10 (а. 149, 150, 160 матеріалів д.р. №0001936 від 24.07.2016).

Процесуальні витрати на залучення експерта (висновок №5265 від 18.11.2016) у розмірі 351,84 грн. віднести на рахунок держави. (а. 37 матеріалів д.р. №0001936 від 24.07.2016)

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.04.2017 по справі №639/1327/17 (провадження №1-кс/639/539/17) на вищезазначені речові докази. (а. 136-138 матеріалів д.р. №0001936 від 24.07.2016)

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1