КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження заапеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 січня 2026 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурор необґрунтовано послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, суд першої інстанції формально дослідив всі обставини кримінального провадження та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники судового провадження, належним чином повідомленні про дату та час судового засідання, не прибули, прокурор подав клопотання про відкладення судового засідання, однак обвинувачений клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявляв. Тому згідно з ч. 4 ст. 422-2 КПК України суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на користь обвинувачених, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належну процесуальну поведінку, колегія суддів не вбачає з огляду на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень.

Доводи апелянта про відсутність даних, які ставили би під сумнів належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає непереконливими.

Крім того, посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції, обираючи найсуворіший запобіжний захід, не перевірив належним чином існування заявлених ризиків, не врахував особу обвинуваченого та безпідставно застосував найсуворіший запобіжний захід, - є неспроможними, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Так, зі змісту ухвали суду першої інстанції убачається, що при ухваленні судового рішення, судом враховано особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, проживання та є іноземцем.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На думку колегії суддів, обставини, зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3