Справа № 461/864/26
Провадження № 1-кс/461/533/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові погоджене прокурором клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000119 від 23.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000119 від 23.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, про арешт майна.

Клопотання вмотивоване наступним. В ході досудового розслідування встановлено, що в групи осіб, за попередньою домовленістю між собою, виник умисел на надання неправомірної вигоди службовим особам Львівської митниці за вчиненні дій, які суперечать митному законодавству.

Так, 14.01.2026 на адресу Львівської митниці було подано митну декларацію 26UA7505 від імені ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» () щодо митного оформлення фотоелектричних елементів на ім`я ФОП ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Під час безпосереднього митного оформлення вище вказаного товару спрацювала система управління ризиками Автоматизованої Системи Митного Оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор»), так як вказаний товар звільняється від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України, проте необхідно здійснити огляд вказаного товару.

Огляд та ідентифікація такого товару є досить складною процедурою, так як для огляду та ідентифікації необхідні відповідні технічні засоби для розвантаження даного товару, проте таких технічних засобів на митному пості немає в наявності.

У свою чергу, ОСОБА_5 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, усвідомлюючи, що вказаний товар може не пройти митне оформлення, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 14.01.2026, в останніх виник злочинний умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі Львівської митниці в інтересах ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ».

В подальшому, заступнику начальника відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська залізничний» Львівської митниці ОСОБА_6 , надійшов дзвінок із номеру телефону НОМЕР_1 , від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що на огляді в митному пості, який перебуває на обслуговуванні у ОСОБА_6 , перебуває митний товар та повідомив чи можливий варіант узгодження питання щодо його безперешкодного оформлення та ввезення на територію України без митного огляду та ідентифікації.

Після цього, 26.01.2026 близько 13:30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у не встановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленою на даний час особою, сконтактувався із заступником начальника митного оформлення №3 митного поста «Мостиська-Залізничний» Львівської митниці ОСОБА_6 узгодив час та місце зустрічі.

В подальшому, 26.01.2026 близько 16:25 год. ОСОБА_5 , діючи в інтересах ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, надав службовій особі заступнику начальника митного оформлення №3 митного поста «Мостиська-Залізничний» Львівської митниці ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 1 100 доларів США, за безперешкодне митне оформлення та пропуск фотоелектричних елементів на територію України без відповідної ідентифікації такого товару та його огляду.

Після чого протиправна діяльність ОСОБА_5 була припинена правоохоронними органами, а грошові кошти в сумі 1 100 доларів США вилучено.

26.01.2026 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Крім цього, під час затримання у ОСОБА_5 виявлено та вилучено наступні речі та грошові кошти:

1) мобільний телефон марки «iPhone XR», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 із сім картою НОМЕР_4 ;

2) мобільний телефон марки «iPhone X», imei1: НОМЕР_5 із сім картою НОМЕР_1 ;

3) грошові кошти в загальній сумі 400 доларів США (3 купюри номіналом 100 доларів США та 2 купюри номіналом 50 доларів США).

Слідчий у клопотанні зазначає, що на даний час в органу досудового розслідування існує сукупність підстав вважати, що вилучені речі є речовими доказами у вказаному вище кримінальному провадженні, оскільки містять інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, вилучені мобільні телефони можуть містити вхідні/вихідні дзвінки, листування співучасників кримінального правопорушення. Також вилучені мобільні телефони можуть містити файлові документи та інші відомості, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

26.01.2026, вищевказані телефони визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тому просить клопотання задовольнити та накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відповідно до клопотання просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Власник майна та його захисник у судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд клопотання у їх відсутності.

Перевіривши надані матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

23.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000119 від 23.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

26.01.2026 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Крім цього, під час затримання у ОСОБА_5 виявлено та вилучено наступні речі та грошові кошти:

1) мобільний телефон марки «iPhone XR», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 із сім картою НОМЕР_4 ;

2) мобільний телефон марки «iPhone X», imei1: НОМЕР_5 із сім картою НОМЕР_1 ;

3) грошові кошти в загальній сумі 400 доларів США (3 купюри номіналом 100 доларів США та 2 купюри номіналом 50 доларів США).

26.01.2026 вищевказані мобільні телефони визнані речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

На переконання слідчого судді, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Клопотання слідчого про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Підставами накладення арешту є необхідність проведення експертиз, тому необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів шляхом накладання арешту.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задоволити.

Накласти арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права відчужувати, користуватись та розпоряджатись, на майно, яке було вилучено 26.01.2026 року під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , а саме на мобільний телефон марки «iPhone XR», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 із сім картою НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «iPhone X», imei1: НОМЕР_5 із сім картою НОМЕР_1 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1