Справа № 610/5177/25
провадження № 1-кс/610/14/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0000142,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2025 до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0000142.

В обґрунтування скарги зазначає, що у провадженні СД ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000142 від 05.12.2025, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала ухвала слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 01.12.2025. 22.12.2025 нею було подано до органу досудового розслідування процесуальні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій у межах вказаного кримінального провадження відповідно до ст. 220 КПК України. Незважаючи на подані клопотання та обставини кримінального провадження, органом досудового розслідування допущено процесуальну бездіяльність, що полягає у невчиненні слідчих (розшукових) дій, які слідчий (дізнавач) зобов`язаний був вчинити, а також у нерозгляді поданих клопотань у встановлений законом строк, а саме: не допитано ОСОБА_4 , який прямо зазначений у заяві про кримінальне правопорушення як особа, що мала доступ до приміщення кафе, рухомого майна та особистих документів заявника, а відтак володіє інформацією, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не надано жодної правової оцінки факту незаконного утримання особистих документів заявника, зокрема: паспорта громадянина України, РНОКПП та інших документів, попри пряме зазначення цього епізоду у заяві про кримінальне правопорушення та поданих клопотаннях. Зазначений епізод може містити ознаки самостійного кримінального правопорушення, однак органом досудового розслідування не вжито жодних заходів для його перевірки, що свідчить про істотну неповноту досудового розслідування; органом досудового розслідування не ініційовано звернення до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду приміщення, попри встановлений факт відмови власника приміщення у добровільному доступі, що унеможливлює проведення огляду без відповідної ухвали суду. Подані 22.12.2025 процесуальні клопотання відповідно до ст. 220 КПК України не були розглянуті у встановлений законом триденний строк, а постанова про їх задоволення або мотивовану відмову у задоволенні не виносилась, що свідчить про процесуальну бездіяльність слідчого (дізнавача). Проведені слідчі дії мають формальний характер та не охоплюють усі істотні обставини, викладені у заяві про кримінальне правопорушення та поданих клопотаннях, що суперечить вимогам ст. 9 КПК України щодо повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Дізнавач в судове засідання не з`явилася, просила розгляд скарги проводити за її відсутності. При цьому 30.12.2025 на адресу суду надійшли заперечення дізнавача СД ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. ОСОБА_5 у запереченнях зазначила, що 04.12.2025 до ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_3 щодо незаконного утримання її рухомих речей (меблів та побутової техніки), за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Соборна, 78, кафе Лагуна.

Встановлено, що ОСОБА_3 була власником вказаного нежитлового приміщення з 17.12.2018 року. 08.03.2025 на підставі договору дарування нежитлового приміщення дане приміщення було передано у власність її матері - ОСОБА_6 .

З допиту ОСОБА_6 встановлено, що її дочка - ОСОБА_3 була власницею нежитлового приміщення, у якому наразі розташовано кафе Лагуна, з 17.12.2018. Дане приміщення придбав за власні кошти її чоловік та батько ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_8 сама ніде не працювала та не заробляла та мешкала за кошти батька. В приміщенні кафе «Лагуна» підприємницьку діяльність з організації харчування та бару здійснювала інша фізична особа підприємець. На вказану особу було оформлено договір оренди. Сама ОСОБА_8 ніколи не була офіційно оформленим співробітником кафе та саме не мала ніяких найманих працівників. Вся податкова та бухгалтерська звітність була покладена на орендаря та зараз становить його особисту комерційну таємницю, яку вона не має права розголошувати.

На початку 2025 року ОСОБА_8 прийняла рішення більше не повертатися в Україну та залишитися проживати у Німеччині, у зв`язку з чим ОСОБА_8 оформила договір дарування на матір - ОСОБА_6 вказаного нежитлового приміщення, оскільки розуміла, що не буде займатися продажем, орендою, оформленням документів та іншим.

Також ОСОБА_6 пояснила, що сама, за власні кошти сплатила комунальні борги за дане нежитлове приміщення. ОСОБА_8 участі в платежах не приймала та ніяке відношення до побутових проблем нежитлового приміщення не мала. Договір дарування був укладений 08.03.2025 у письмовій формі та його було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_9 . Згоду на укладення даного договору дав особисто чоловік ОСОБА_10 . Його особу було посвідчено у встановленому законом порядку польським нотаріусом, потім апостильовано та перекладено на державну мову. На даний момент донька ОСОБА_8 перебуває за кордоном. Влітку 2025 року чоловік ОСОБА_10 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання право власності в порядку поділу спільного майна подружжя. Оскільки доказів на підтвердження його позиції не було, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 прислали до неї претензію, в якій почали вимагати від неї повернути невизначені речі (меблі, посуд та інші речі, які знаходилися в кафе), стверджуючи, що все це є їхньою власністю. Проте жодного доказу, чеку на придбання не було додано, а саме: фото були взяті з соціальної мережі «Інстаграмм». Заяву, яку ОСОБА_8 подала щодо нібито незаконного користування майном або привласнення меблів, вона вважає необгрунтованою, оскільки ОСОБА_8 не надано жодного доказу родових ознак майна (кількість, колір, виробник, тощо). Також вона повідомила, що саме особою ФОП, підприємцем в даному кафе вона ніколи не була, та діяльність в даному кафе ніколи не здійснювала. 16.09.2025 ОСОБА_6 продала вищезазначене нежитлове приміщення ОСОБА_12 .

Щодо документів, на які вказує її донька - ОСОБА_13 , остання повідомила, що жодного відношення до її особистих документів ні вона ні її чоловік - ОСОБА_4 не мають, та вважає, що без документів, на які вказує ОСОБА_8 неможливо було виїхати за кордон.

З допиту свідка ОСОБА_12 встановлено, що 16.09.2025 вона придбала нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_6 . Вищезазначене приміщення вона купила пустим. Всі речі, які знаходяться там зараз вона купила за власні кошти. Також ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не мають жодного відношення ні до неї, ні до її вищезазначеного приміщення. На огляд її нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 свого дозволу вона не дала.

Також ОСОБА_4 відмовився згідно із ст. 63 КПК України від дачі показань, так як даний факт стосується його доньки - ОСОБА_3 . А також під час спілкування повідомив, що у 2018 році за власні кошти придбав дане приміщення для доньки, та все що знаходилось в кафе він придбав за власні кошти. Донька не мала власного доходу, оскільки ніде не працювала.

ОСОБА_15 була надана відповідь на її клопотання від 23.12.2025 року за №Г-12430/ез/1-711179, де прохали її надати документи, що підтверджують право власності на рухоме майно, а саме: товарні чеки; рахунки-фактури; накладні або інші фінансово-господарські документи, які підтверджують придбання меблів, обладнання або інвентарю, зазначених нею в описі рухомого майна, але дане прохання було проігнороване.

Отже, в ході досудового розслідування встановити будь-які відомості, які б свідчили про наявність у діях будь-якої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України не виявилось можливим, зокрема не встановлено: істотної шкоди, заподіяної потерпілій особі; умислу на самовільне, всупереч законом порядку, вчинення дій.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, спори, що виникають із цивільно-правових відносин та підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, не можуть бути предметом кримінального судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи без участі дізнавача.

Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали скарги, заперечення, слідчий суддя зазначає про таке.

Згідно із п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у ч. 1 ст. 91 КПК України. Частиною другою цієї статті КПК України передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що СД ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000142.

Відповідно до матеріалів скарги ОСОБА_3 22.12.2025 на електронну пошту ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області було направлено клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до ст. 220 КПК України.

При дослідженні в судовому засіданні матеріалів скарги судом встановлено, що клопотання ОСОБА_3 про проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до ст. 220 КПК України, дізнавачем СД ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 проведено допит ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , про що 23.12.2025 їй була надана вмотивована відповідь.

Посилання потерпілої щодо неповноти досудового розслідування не спростовують об`єктивності висновку дізнавача, в контексті з`ясованих обставин кримінального провадження.

Також, слідчий суддя вважає, що є безпідставними доводи потерпілої стосовно того, що дізнавачем не було здійснено необхідних слідчих дій, а саме: не було допитано її батька ОСОБА_4 , не було проведено огляд приміщення, ще і з огляду на те, що відповідно до ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України, слідчий (дізнавач) здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

Враховуючи викладене, слідчий суддя зазначає про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0000142 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 08.01.2026 о 13.45 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1