ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 523/4682/20

провадження № 51-2392км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, частинами 3, 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК);

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком від 15 січня 2024 року Суворовський районний суд м. Одеси визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Також вирішив питання, які стосуються речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно із цим вироком також засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у сховище, в умовах воєнного стану за таких обставин.

02 червня 2022 року приблизно о 19:15 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою власного незаконного збагачення, заздалегідь розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 через металеві двері проник до підвального приміщення першого під`їзду будинку № АДРЕСА_3, а ОСОБА_8 залишився біля під`їзду спостерігати за обстановкою, намагалися викрасти кабелі, що належать АТ «Укртелеком», на загальну суму 4656,58 грн, однак не довели свого злочинного умислу до кінця, оскільки були затримані перехожими.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2025 року залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК скасував та закрив кримінальне провадження стосовно нього за ч. 2 ст. 190 КК на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Також вирок суду від 15 січня 2024 року стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 змінив.

Кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК (епізоди від 04 та 05 лютого 2020 року); ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК (епізод від 13 лютого 2020 року); ч. 4 ст. 185 КК (епізоди від 01, 06, 09, 12 травня 2022 року) закрив на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Перекваліфікував діяння ОСОБА_7 (епізод від 21 лютого 2022 року) за ч. 3 ст. 185 КК на ч. 1 ст. 162 цього Кодексу і призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Постановив вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК і на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу призначив засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Зарахував відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 19 травня до 17 липня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК зарахував у строк покарання ОСОБА_8 строк його перебування під домашнім арештом з 18 липня до 02 листопада 2023 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження

Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені стосовно ОСОБА_8 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник наголошує на відсутності складу інкримінованого засудженому кримінального правопорушення адже немає доказів на підтвердження суми завданої майнової шкоди. Зокрема, зазначає, що огляд місця події проведено без участі спеціалістів; у протоколі не зазначено індивідуальних ознак кабелю; відсутній протокол огляду речових доказів за участю понятих; не проведено товарознавчої чи іншої експертизи.

Стверджує про порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, оскільки суд залишив поза увагою доводи, наведені в доповненні до апеляційної скарги, а саме: про недоведення доказами вартості викраденого майна; відсутність складу інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення; недотримання судом ст. 23 КПК; відсутність висновку експерта на підтвердження вартості викраденого майна.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу захисника прокурор, указуючи на безпідставність викладених у ній доводів, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , надавши кожен відповідні пояснення, підтримали подану захисником касаційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_5 висловила міркування про необхідність часткового задоволення касаційної скарги захисника таскасування ухвали апеляційного суду.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, Суд дійшов висновку,що скаргу необхідно частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приписами статей 2, 7, 370, 404, 419 КПК визначено, що під час перегляду оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, у ч. 2 ст. 419 КПК зазначено, що під час залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути вказані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі необхідно проаналізувати всі наведені в апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, і належним чином обґрунтувати кожен із них.

Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 вказаних вимог не дотримався.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати вирок суду від 15 січня 2024 року.

За загальним правилом, визначеним у ст. 403 КПК, право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу має особа, яка її подала.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні 20 березня 2025 року надала суду доповнення ОСОБА_8 до його апеляційної скарги (т. 6, а. п. 40-44), у якому, серед іншого, зазначалося про відсутність у діянні засудженого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки в матеріалах справи немає доказів, що підтверджують розмір спричиненої ним майнової шкоди. Зокрема, акцентувала на тому, що відсутній протокол огляду речового доказу, проведеного за участю понятих, та не встановлено індивідуалізованих ознак кабелю, які дозволяли б відрізнити речовий доказ у цій справі від інших речових доказів в іншому кримінальному провадженні.

Суд прийняв подане доповнення та запитав у сторін, чи потрібен їм час для ознайомлення з ним. Сторони повідомили, що відкладати розгляд кримінального провадження непотрібно. Зокрема, прокурор зазначила, що ознайомилася з його змістом і потреби у відкладенні розгляду немає. Після цього головуючий доповів суть справи, суд заслухав думку учасників справи щодо поданих апеляційних скарг. Під час свого виступу захисник ОСОБА_6 акцентувала на доводах, викладених у доповненні, просила скасувати вирок місцевого суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Засуджений ОСОБА_8 повністю підтримав позицію свого захисника.

За наслідком апеляційного розгляду суд постановив оскаржуване рішення від 20 березня 2025 року.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що цей суд не виклав доводів, наведених у поданому ОСОБА_8 доповненні, не надав їм оцінки, як і не зазначив жодних мотивів на їх спростування, а по суті здійснив розгляд лише за первинно поданою ним апеляційною скаргою.

Верховний Суд звертає увагу, що апеляційний суд прийняв подане засудженим доповнення та встановив, що учасники справи були ознайомлені з його змістом. Водночас суд не ухвалив жодного процесуального рішення і не вчинив інших дій для того, щоб поінформувати сторону захисту про неприйняття цього доповнення до розгляду, якщо вважав, що для цього існували законні підстави. Засуджений, однак, розраховував на те, що доповнення буде предметом апеляційного розгляду.

Наведені вище обставини залишилися без жодної оцінки апеляційного суду, що є судом факту і практично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду і правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що вимагало від цього суду ретельного дослідження та аналізу доводів стосовно наявності в діянні ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення, чого під час апеляційного перегляду виконано не було.

Отже, постановлене за результатом апеляційної процедури судове рішення не відповідає положенням статей 370, 419 КПК, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в частині засудження ОСОБА_8 і ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК, за попередньою змовою групою осіб, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням у цій частині нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи в апеляційній скарзі та доповненні, зокрема щодо наявності/відсутності у діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК, та ухвалити законне, обґрунтоване і належним чином умотивоване рішення.

За правилами ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, зокрема їх переховуванню від суду, колегія суддів уважає за необхідне обрати їм запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати в частині їх засудження за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК і призначити в цій частині новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У решті ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Обрати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжні заходи у виді тримання під вартою обом на строк 60 днів, тобто до 24 січня 2026 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3