Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000775 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Харкова, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч.4 ст.28 ч.4 ст.190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.4 ст.358 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч.4 ст.28 ч.4 ст.190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), ч.4 ст.358 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у травні 2018 року він увійшов до складу створеної ОСОБА_8 злочинної організації з метою вчинення злочинів проти власності. Протягом травня 2018 року ОСОБА_7 , діючи умисно у складі злочинної організації, виконуючи відведену йому роль відповідно до єдиного та спільного плану, шляхом обману та зловживання довірою заволодів чужим майном загальною вартістю 878 405 грн 22 коп. в особливо великих розмірах, а саме:

- 25 травня 2018 року спортивним інвентарем, яке належало ОСОБА_9 , загальною вартістю 140 000 грн;

- 25 травня 2018 року кондитерськими виробами, які належали ТОВ "Імперія солодощів ЛТД", загальною вартістю 100 677 грн 67 коп.;

- 25 травня 2018 року електроприладами, які належали ТОВ "Югсвет", загальною вартістю 42 408 грн 75 коп., які належали ТОВ "ТД "Варта-Дніпро", загальною вартістю 105 грн, які належали ТОВ "Лайт Системс", загальною вартістю 6 504 грн 30 коп.;

- 26 травня 2018 року побутовою технікою, яка належала ТОВ "МБ Кур?єр", загальною вартістю 588 709 грн. 50 коп.

Крім того, у період з 25 по 26 травня 2018 року ОСОБА_10 з метою отримання доступу до майна фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, яке необхідно було перевезти в межах території України з метою подальшого заволодіння ним, використав завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_11 , до якого було вклеєно фотокартку ОСОБА_12 та зазначено, що він має право керувати транспортними засобами категорії "С". Так, ОСОБА_7 під час перевезення вантажів на автомобілі "Mercedes-Benz Atego", реєстраційний номерний знак Литовської Республіки НОМЕР_2 з дублікатом державного номерного знаку НОМЕР_3 , з метою отримання доступу до майна, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія представникам суб`єктів господарювання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.10.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 28.11.2025 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який в рішеннях у справах "Подвезько проти України", "Молородич проти України", "Плєшков проти України", "Харченко проти України" тощо звернув увагу на необхідність належного обґрунтування при вирішенні питання про продовження строку тримання особи під вартою. Проте підстави для обрання та продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , на які посилається сторона обвинувачення та які зазначені у відповідних ухвалах, є тотожними.

Як стверджує захисник, прокурор не довів існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, протягом тривалого часу, а саме, з травня 2018 року перебував на території країн Європейського Союзу, куди виїхав задля забезпечення та утримання двох неповнолітніх дітей. Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 проігнорував повістки про виклик до слідчого, не відповідають дійсності, оскільки повістки були направлені на адресу проживання колишньої дружини обвинуваченого, з якою він не проживає з 2018 року і шлюб з якою розірвано у 2019 році. Тож, позиція сторони обвинувачення про свідоме не отримання повісток є припущенням. Безпідставними є і посилання на те, що ОСОБА_7 розшукують правоохоронні органи Польщі, оскільки документи з вимогою про видачу, розшук чи вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у рамках міжнародного співробітництва відсутні. За таких обставин припущення прокурора, що сама по собі тяжкість покарання, яке може бути призначене за інкримінований злочин, може спонукати на втечу та переховування від правоохоронних органів та суду, є формальними і не могли братися судом до уваги.

Також вказує на відсутність доказів на підтвердження ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та ризику продовжити вчинення кримінального правопорушення, який прокурор мотивує тим, що ОСОБА_7 на території України не був офіційно працевлаштований, при цьому вдається до припущень та зазначає загальні фрази. Разом з тим, ОСОБА_7 під час перебування на території України займався підприємницькою діяльністю, а з 2018 року працював у країнах Європи. З моменту затримання обвинуваченого на території Німеччини з метою екстрадиції на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2023 будь-яких нових доказів у кримінальному провадженні не з`явилось і процесуальні дії з ним не проводились.

Наполягає на тому, що ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, ризик впливу на свідків відсутній, а перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого немає можливості. Сама ж лише тяжкість інкримінованого злочину за практикою ЄСПЛ не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення у справі "Летельє проти Франції"). У той же час обвинувачений потребує планової операції у зв`язку із загостренням хвороби, особи, які перебували на його утриманні, наразі у скрутному матеріальному становищі, і запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби сприятиме забезпеченню цих осіб грошовими коштами.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, і сукупність відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, не дає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень у відповідній редакції закону, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , у тому числі тих, за які може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, особу обвинуваченого.

При цьому варто зважити на те, що ОСОБА_7 09.06.2018, тобто невдовзі після вчинення інкримінованих йому дій, виїхав з території України, до якої більше не повертався і був екстрадований з Німеччини, зі слів захисника, 25.02.2025. Тож, доводи захисника про наявність у нього зареєстрованого місця проживання в м. Харкові не свідчать про міцні соціальні зв`язки, а твердження про наявність утриманців, а так само роботи, нічим не доведені.

До клопотання прокурор долучив копію листа начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, у відповідності з яким за повідомленням НЦБ Інтерполу у Республіці Польща ОСОБА_7 розшукується правоохоронними органами Республіки Польща на національному рівні з метою арешту.

Ці обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ризики переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

З приводу посилань захисника на недоведеність ризиків незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином колегія суддів звертає увагу, що їх наявністю суд не мотивував свої висновки.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3