Справа №175/3095/24
Провадження №1-кп/175/159/24
Ухвала

Іменем України

01 жовтня 2025 року с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001278 за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Суми, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором в судовому засіданні заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки строк його дії завершується 05 жовтня 2025 року та до зазначеної дати немає можливості розглянути провадження по суті.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що в клопотанні ризики стороною обвинувачення не доведені, просили суд змінити запобіжний захід на будь-який альтернативний захід, а саме заставу, домашній арешт або особисте зобовязання.

Вислухавши думку учасників судового засідання та обсудивши клопотання прокурора, суд встановив наступне.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

За вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк шістдесят днів, тобто до 05 жовтня 2025 року включно.

Мотивуючи клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у інкримінованому злочині, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні продовжує існувати, оскільки відсутність на теперішній час впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Також наявний ризик передбачений п.п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, а тому останній може здійснити втечу або застосовувати насильство до свідків чи потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

Аналізуючи наведене, з метою захисту суспільного інтересу, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає доцільним продовжити відносно ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи, те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд заставу не визначає.

Керуючись ст.ст. 177, 291, 331, 369 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк шістдесят днів, тобто до 29 листопада 2025 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1