Справа №522/1366/25
Провадження №1-кп/522/1303/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

у спрощеному провадженні щодо кримінального проступку

12 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у спрощеному провадженні, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні №0000025 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025 року, у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, Білозерського району, с. Музиківки, громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

08.01.2025 року приблизно о 11 годині ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Одеса, вулиця Старорізнична, кут вулиці Катерининської, де в цей час знаходився ОСОБА_4 . Підійшовши до нього, ОСОБА_3 попросив надати йому його мобільний телефон, який він тримав в руках, марки «РОСО С65» у корпусі срібного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв?язку ТОВ «Лайфселл», з номером телефону: НОМЕР_3 , для здійснення дзвінку, на що ОСОБА_4 погодився.

У подальшому, після отримання від ОСОБА_4 його мобільного телефону марки «РОСО С65» у корпусі сірого кольору, IME 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв?язку ТОВ «Лайфселл», з номером телефону: НОМЕР_3 , у ОСОБА_3 виник намір, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, указаним мобільним телефоном.

Доводячи до логічного завершення свій намір, спрямований на заволодіння чужим майном ОСОБА_3 , усвідомлюючи характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, завідомо знаючи про те, що він не збирається повертати ОСОБА_4 його мобільний телефон марки «РОСО С65» у корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв?язку ТОВ «Лайфселл», з номером телефону: НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для цього потерпілого не має, з метою шахрайського заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що потерпілий відволікся, та не стежить на ним, ОСОБА_3 зник із місця події кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_3 , отримавши вище указаний мобільний телефон, який не мав на меті повертати потерпілому ОСОБА_4 , розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши цьому потерпілому майнову шкоду на суму 3150 гривень.

Як вбачається, із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював встановлені під час дізнання обставини, і згодний із розглядом обвинувального акту за його відсутності у спрощеному провадженні, а також беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), про що підписав 25.01.2025 року, у присутності захисника ОСОБА_5 відповідну заяву.

Відповідно до заяви від 25.01.2025 року, у матеріалах кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти розгляду обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У порядку, передбаченому ст.302 КПК України, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 надіслав до Приморського районного суду м. Одеси обвинувальний акт, у якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно до ч.1 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.381 КПК України суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до заяв учасників процесу про спрощене провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, та те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 ,суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, що він раніше не судимий, що матеріальна шкоду потерпілому відшкодована.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутні.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) зазначено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Як зазначено у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.

На думку суду, призначення покарання у вигляді штрафу або виправних робіт є неможливим, так як обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт, або пробаційного нагляду не буде достатнім для виправлення указаного обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , наявності вище зазначених трьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та відсутні заборони, зазначеної у ч.3 ст.61 КК України, суд приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, та звільнити указаного обвинуваченого від відбування покарання, із випробуванням, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , наявності трьох пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає недоцільним покладення на указаного обвинуваченого.додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

На підставі вище указаного, суд вважає, що такий вид покарання буде достатній для його виправлення, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Міру запобіжного заходу у зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Питання про долю речових доказів суд вирішує, відповідно до вимог ч.2 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 302, 331, 367-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити йому покарання за указаною частиною указаної статті - обмеження волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України строком на 1 /один/ рік покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 12.11.2025 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «РОСО С65» у корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 вважати повернутим потерпілому ОСОБА_4 за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1