Номер провадження: 11-сс/813/1612/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2025 про накладення арешту на майно в межах к/п №0001208 від 07.09.2024за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001208 від 07.09.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 10.07.2025 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro».

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що накладення арешту на вилучений мобільний телефон потрібно для проведення його огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, а також проведення відповідної комп`ютерно-технічної експертизи, при цьому, зв`язок даного майна із вчиненням вищевказаних кримінальних проваджень підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , не погодилась із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що при огляді належного ОСОБА_8 мобільного телефону марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro» під час проведення обшуку не було виявлено жодної інформації, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються в даному кримінальному провадженні; SIM-карта із номером НОМЕР_1 з вищевказаного мобільного телефону в ході проведення обшуку не вилучалась, проте не була повернута;

- слідчим суддею не було враховано того, що в даному кримінальному провадженні не призначалась комп`ютерно-технічна експертиза мобільного телефону марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro», в ході обшуку мобільний телефон вилучався в розблокованому вигляді та був переведений в авіа-режим, система логічного захисту доступу до інформації також відсутня;

- всупереч твердженням слідчого судді, адреса, за якою відбувся обшук 10.07.2025, а саме: АДРЕСА_1 , не є місцем проживання ОСОБА_8 .

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на мобільний телефон марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro» та зазначений мобільний телефон повернути власнику ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі приписами ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про арешт майна в межах к/п №0001208 (а.с. 1-5), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно, зокрема, мобільний телефон марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro», його збереження як речових доказів.

Відповідно до клопотання слідчого, витягу з ЄРДР у вищевказаному к/п №0001208 (а.с. 6-7) та інших матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України.

Так, під час досудового розслідування було встановлено, що рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського р-ну Одеської обл. від 27.10.2023 №2209 ТОВ «ДУНАЙСЬКА ГАВАНЬ» () надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Вилкове, Вилківська міська рада Ізмаїльського р-ну Одеської обл., орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Єдиним учасником та бенефіціарним власником ТОВ «ДУНАЙСЬКА ГАВАНЬ» є ОСОБА_10 , яка з 29.05.2023 до 24.09.2024 перебувала на посаді директора, а з 25.09.2024 директором товариства призначено ОСОБА_11 .

Фактично ОСОБА_11 керує товариством спільно із рідним братом ОСОБА_12 ОСОБА_13 .

Згодом, рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського р-ну Одеської обл. від 30.10.2024 №2535 ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» () надано дозвіл на розробку детального плану території земельної ділянки за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Вилкове, вул. Промислова, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури річкового транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Бенефіціарними власниками ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» є дружина ОСОБА_13 ОСОБА_14 та дружина ОСОБА_11 ОСОБА_15 .

Фактично діяльністю ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» також керують ОСОБА_13 спільно із ОСОБА_11 .

Після отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , за відсутністю правоустановчих документів на землю та затвердженої необхідної містобудівної документації, розпочали будівництво приватного мультимодального терміналу.

В подальшому, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23.01.2025 незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки Дунай в межах затоки ОСОБА_16 в обсязі 7765,99 м?, який в подальшому використали в якості будівельної сировини для створення стійкої поверхні під час будівництва приватного мультимодального терміналу, зокрема, із залученням невстановлених на цей час осіб, розподілили та утрамбували на земельній ділянці площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м. Вилкове по вул. Промисловій на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

Усього ОСОБА_13 та ОСОБА_11 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради незаконно видобуто у великому розмірі корисну копалину місцевого значення пісок в обсязі 7765,99 м?, ринкова вартість якого станом на 23.01.2025 склала 17 456 925,5 грн.

Внаслідок самовільного користування надрами заподіяні збитки Державі в розмірі 171 911 838 грн.

Згодом, в ході проведення 10.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді обшуку за місцем проживанні ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro» (а.с. 84-86).

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення яких на теперішній час здійснюється в межах к/п №0001208, передбачає кримінальну відповідальність за самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці; незаконне видобування корисних копалин; легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом та використання завідомо підробленого документа.

В контексті надання оцінки посиланням представника власника майна на те, що при огляді вилученого мобільного телефону під час проведення обшуку не було виявлено жодної інформації, яка має доказове значення в межах даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції зауважує на наступних обставинах.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду прокурором ОСОБА_6 було надано копію протоколу огляду від 07.08.2025, відповідно до якого об`єктом огляду був мобільний телефон марки «iPhone» моделі «13 Pro Max», належний ОСОБА_8 , при огляді якого було виявлено: фотознімки стосовно здійснення будівництва приватного мультимодального терміналу ТОВ «Вікторі Порт» на земельній ділянці без кадастрового номеру, розташованої на околиці вул. Промислової в м. Вилкове Ізмаїльського р-ну Одеської обл.; чати із абонентами « ОСОБА_17 » та « ОСОБА_18 » щодо вирішення робочих питань.

Зазначені обставини безумовно свідчать про те, що вилучений за місцем проживання ОСОБА_8 мобільний телефон містить інформацію, яка має доказове значення в даному кримінальному провадженні та ймовірно свідчить про здійснення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці та незаконне видобування корисних копалин.

Факт не призначення в межах даного кримінального провадження комп`ютерно-технічної експертизи мобільного телефону, на який посилається представник власника майна, не може свідчити про безпідставність накладеного арешту, з урахуванням наявності в мобільному телефоні відомостей, які мають значення для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування за ознаками яких здійснюється в межах провадження.

Відтак, на переконання колегії суддів, рішення слідчого судді в частині необхідності накладення арешту на вилучений телефон, належний ОСОБА_8 , є виправданим на даній стадії кримінального провадження, оскільки вилучене майно відповідає критеріям речових доказів в даному кримінальному провадженні, зокрема, може містити відомості на підтвердження або спростування фактів самовільного будівництва приватного мультимодального терміну на самовільно зайнятій земельній ділянці та незаконного видобування корисної копалини місцевого значення піску, а також відомості стосовно зв`язків ОСОБА_8 з фігурантами кримінального провадження підозрюваними ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Що стосується тверджень представника власника майна на те, що обшук було проведено не за місцем проживання ОСОБА_8 , колегія суддів зауважує на тому, що ОСОБА_8 був присутній при проведенні обшуку 10.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , отримав копію ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, в якій було зазначено, що вищезгадана адреса є його місцем проживання, за результатами проведення обшуку та вилучення майна жодних пропозицій та зауважень не висловлював (а.с. 85-86).

Зазначені обставини безумовно свідчать про те, що ОСОБА_8 не висловлював заперечень стосовно того, що обшук було проведено саме за його місцем проживання.

Надаючи оцінку доводам представника власника майна стосовно неповернення SIM-карти із номером НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що аналіз матеріалів, долучених до клопотання слідчого про арешт майна, свідчить про те, що така SIM-карта під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 вилучена не була, докази того, що SIM-карта перебувала в пристрої на момент вилучення мобільного телефону в матеріалах провадження відсутні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що органом досудового розслідування була доведена необхідність накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, а слідчим суддею постановлене обґрунтоване рішення про задоволення такого клопотання, оскільки вилучений мобільний телефон вочевидь відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та в зазначеному кримінальному провадженні існує необхідність в збереженні такого майна задля запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Окрім того, апеляційний суд окремо звертає увагу представника власника майна на положення ч. 1 ст. 174 КПК України, відповідно до яких власникам майна або його представникам не заборонено звертатись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково, за умови доведення, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2025, якою в межах к/п №0001208 від 07.09.2024накладено арешт на належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «APPLE» моделі «iPhone 13 Pro», вилучений 10.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4