Справа № 203/8113/25
Провадження № 1-кс/0203/4901/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року

слідчий суддя Центральний районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 25 вересня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0035427 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, із вищою освітою за спеціальністю інженера інформаційних технологій та програмного забезпечення, який не одружений, малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, проходив військову службу за мобілізацією на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні молодший лейтенант, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2025 року під наглядом прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за проведенням цього досудового розслідування СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, слідчий клопочить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до ОСОБА_5 , підозрюваного в тяжкому військовому злочині за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України.

Дане клопотання за формою та змістом відповідає вимогам ст. 184 КПК України, враховуючи добровільну згоду підозрюваного 05 листопада 2025 року о 13:57 год. отримати копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтоване наявністю достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, а також у разі повернення до розташування військової частини, підозрюваний може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які разом із ним проходять військову службу в одній військовій частині. Окрім цього, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується репутацією самого підозрюваного, який, будучи військовослужбовцем має доступ до будь-якого виду зброї, яку може застосувати під час тиску на свідків. Крім того, під важелем понесення відповідальності ОСОБА_5 , будучи діючим військовослужбовцем, у разі застосування іншого запобіжного заходу, може самовільно залишити місце несення служби та взагалі територію України, що у свою чергу утворить самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання з наведених у ньому підстав. Прокурор просив звернути увагу на те, що підозрюваний тривалий час, а саме з 03 серпня 2023 року не вживав жодних заходів ні до повернення у військовий навчальний заклад, ні до військової частини, визначеної у приписі військової академії та проводив час на власний розсуд.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання слідчого тим, що підозра є явно необґрунтованою, з підстав того, що ОСОБА_5 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_3 . В червні 2023 року ОСОБА_5 було направлено до Військової академії м. Одеси для підвищення кваліфікації, де перебував до липня 2023 року. Після чого, підозрюваному було присвоєно військове звання молодший лейтенант та призначено на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону сухопутних військ ЗСУ. Наприкінці липня 2023 року Військовою академією м. Одеси було видано припис та направлено підозрюваного до м. Києва. При цьому витяг з наказу про призначення підозрюваного на посаду містить в собі виправлення в найменуванні військового підрозділу військової частини, а припис про направлення підозрюваного до м. Києва містить виправлення в даті прибуття у розпорядження військової частини, ким виконані зазначені виправлення стороні захисту не відомо. З військової частини НОМЕР_1 уповноважена особа не прибула для отримання особового складу, тому 31 липня 2023 року ОСОБА_5 поїхав до м. Києва за місцем дислокації військової частини НОМЕР_3 , яка підпорядковується НОМЕР_2 , так як саме з вказаної військової частини був відряджений до АДРЕСА_3 . Після з`ясування подальшого місця проходження служби підозрюваним, а саме військова частини НОМЕР_1 , 01 серпня 2023 року останній направився до вказаної частини для проходження військової служби, однак службові особи військової частини НОМЕР_1 відмовились приймати документи ОСОБА_5 та зараховувати його до особового складу військової частини, аргументуючи відмову тим, що ОСОБА_5 з`явився до військової частини НОМЕР_1 із запізненням. ОСОБА_5 на територію військової частини не допускають, до особового складу військової частини не зараховують, у зв`язку з чим останній не має можливості приступити до виконання службових обов`язків, а тому вказані обставини за своєю сукупністю вказують на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. За фактом наведених порушень ОСОБА_5 подано заяву про вчинення кримінального правопорушення службовими особами військової частини до ДБР та відомості за вказаними обставинами внесено до ЄРДР, також він звертався до окружного суду для оскарження дій командирів військової частини. Крім того, сторона захисту вказувала на недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 своєчасно з`явився до військової частини, від органу досудового розслідування не переховується, близько 2-3 місяців постійно мешкає у м. Дніпрі, де його і затримали 04 листопада 2025 року приблизно о 08:00 годині. Крім того, жодних доказів таких спроб впливу на свідків з боку підозрюваного у будь-який спосіб стороною обвинувачення не надано. ОСОБА_5 має намір продовжити проходження військової служби, однак не має можливості приступити до продовження проходження такої через незаконні дії командування військової частини. Захисник зазначила, що ризики прокурором не доведені. Одночасно, підозрюваний вказував на наявність захворювань, які можуть загостритися у разі перебування в умовах тримання під вартою, тому сторона захисту наполягала на відмові в задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши думку прокурора, міркування підозрюваного та його захисника, дослідивши додані до клопотання докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

ОСОБА_5 відповідно до ст. 276 КПК України обґрунтовано підозрюється у самовільному залишенні місця служби, а саме Військової академії Міністерства оборони України, вчинене в умовах воєнного стану тривалістю понад три доби, що стороною обвинувачення кваліфіковано за ознаками тяжкого військового кримінального правопорушення, за який санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

05 листопада 2025 року ОСОБА_5 повідомлено відповідно до ст. ст. 277-278 КПК України про підозру в тому, що за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово у цьому повідомленні обставин він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, призначений на посаду командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 03 серпня 2023 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), самовільно залишив місце служби Військову академію Міністерства оборони України, що дислокується у АДРЕСА_3 , та усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд до 04 листопада 2025 року, що органом досудового розслідування кваліфіковано за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як видно з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану тривалістю понад три доби фактичними даними витягу з ЄРДР, повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_5 , рапорту СПНШ з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 , доповіді № 2331/2 від 18 вересня 2023 року за фактом неприбуття до військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця Командування Сухопутних військ Збройних Сил України молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , витягів з наказів головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 1692 від 30 липня 2023 року щодо призначення ОСОБА_5 на посаду командира стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 окремого стрілецького батальйону Сухопутних військ ЗСУ, №252 від 30 липня 2023 року, акту службового розслідування, що сукупно з даними припису №1/47/76МВ від 30 липня 2023 року, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №255 від 12 вересня 2023 року щодо неприбуття випускника Військової академії ( АДРЕСА_3 ) ОСОБА_5 для подальшого проходження служби до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та протоколу затримання 04 листопада 2025 року у м. Дніпрі, викривають роль останнього у поставленому йому за вину злочині.

Тому прокурором наведені достатні докази для підтвердження факту самовільного залишення місця служби Військової академії та неприбуття до ВЧ НОМЕР_1 03 серпня 2023 року, які за практикою тлумачення обґрунтованості підозри Європейським Судом з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 28.10.94 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (скарга № 14310/88) не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що безсумнівно доводять винуватість у злочині до ступеня, необхідного для засудження обвинувальним вироком чи, принаймні, висунення обвинувачення в формі обвинувального акта, що складає процесуальну мету вже наступних стадій кримінального провадження.

Поставлена стороною захисту під сумнів вагомість доказів викриття ОСОБА_5 на початковому етапі розслідування, в тому числі щодо обставин наявності двох примірник припису № 1/47/76МВ від 30 липня 2023 року (без виправлень та з виправленнями номеру військової частини прибуття) та відмови командирів двох різних військових частин приймати його до особового складу у поєднанні із спірною попередньою правовою кваліфікацією, заохочує сторону захисту до обстоювання своєї правової позиції, щонайменше з іншими менш тяжкими наслідками кримінально-правового характеру, проте слідчий суддя, констатуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , не вправі до висунення обвинувачення наперед розв`язувати питання за ч. 3 ст. 190 КПК України, а обстоювана стороною захисту позиція невинуватості підозрюваного в інкримінованому злочині підлягає ретельній перевірці, після чого прокурор вправі буде змінити обсяг підозри або прийняти інше рішення, передбачене ст. 283 КПК України.

Таким чином, прокурором наведені достатні докази для наступного сумлінного підтвердження фактів та добутої інформації, які переконують у предметі кримінального розслідування, необхідного для підтвердження або розвіювання підозри у можливому вчиненні особою правопорушення відомого ступеня тяжкості, внаслідок чого за практикою тлумачення "обґрунтованої підозри" Європейським судом з прав людини, mutatis mutandis, у §§ 92-93 рішення від 07.06.2018 у справі «Рашад Хасанов та інші проти Азербайджану» (Заява № 48653/13) належить визнати доказаним її існування відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України для застосування заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, включаючи запобіжного заходу з підстав відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, що вимагає оцінити ризики вчинення підозрюваним спроб перешкоджання кримінальному провадженню та ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 7 ст. 176 КПК України.

За практикою тлумачення ризику втечі в рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» слідчий суддя приймає до уваги, що суворість міри покарання, яка загрожує на випадок можливого засудження в межах повідомленої підозри є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі, який сукупно з обставинами способу вчинення інкримінованого злочину, відсутності утриманців, місця роботи, постійного місця мешкання, а також обставин оголошеного в країні воєнного стану, проведення воєнних дій на кордонах Дніпропетровщини, та часткової окупації військами російської федерації територій на сході та півдні України, збільшує ризик переховування з переходом лінії фронту, а сама по собі наявність у підозрюваного зареєстрованого місця мешкання у м. Запоріжжі, де він не мешкає, не виключає вказаного ризику і не переважає над обставинами суворості міри покарання, що загрожує підозрюваному у вигляді реального позбавлення волі до 10 років, а тому слідчий суддя приходить до висновку про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний не переховувався, оскільки з 03 серпня 2023 року перебуває у стані правової невизначеності через відмову командирів ВЧ виконувати припис Військової академії, слідчий суддя відхиляє, оскільки як встановлено судом і про що свідчить протокол затримання 04 листопада 2025 року, підозрюваний з 03 серпня 2023 року не перебував ні у Військовій академії, ні у жодній військовій частині (ні в НОМЕР_1 , ні в НОМЕР_2 ) більш ніж два роки, ні за зареєстрованим місцем мешкання у м. Запоріжжі, а перебував у місті Дніпрі, де тимчасово винаймав житло, змінюючи місце мешкання, що за обставин відсутності жодних стримуючих від раптової зміни місця перебування факторів, в тому числі зважаючи на повідомлені в судовому засіданні обставини отримання доходу від іноземних компаній без оформлення в Україні своєї господарської чи трудової діяльності за виконані виключно дистанційно (у віддаленому доступі з будь-якої країни та міста) послуги програмування комп`ютерних ігор, свідчить про реальність та доведеність ризику переховування.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у разі повернення ОСОБА_5 до розташування військової частини, останній може, як у спосіб погроз так і умовляннями впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які проходять з підозрюваним службу в одній військовій частині, спонукати співслужбовців та/або службових осіб військової частини НОМЕР_1 до надання завідомо неправдивих показів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слідчий суддя враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях свідків, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Тому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Доведений є й ризик за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що тривалий час жодних намірів для повернення у розташування військової частини підозрюваний не вживав та як військовослужбовець військової служби може самовільно покинути військову частину або місце служби, вчинити дезертирство та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом, та, не маючи законних джерел доходів для існування, про що підозрюваний сам повідомив в судовому засіданні, зокрема, і про обставини повної відсутності доходів через виконання замовлень з програмування для іноземних замовників комп`ютерних ігор виключно на безоплатній основі, і одночасно про обставини отримання доходів від іноземних замовників без сплати в Україні податків та оформлення господарської діяльності чи за цивільно-правовими угодами, - дійсно за встановлених обставин може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Таким чином, оцінивши в судовому засіданні в сукупності обставини за ст. 178 КПК України з урахуванням тяжкості повідомленої підозри, яка допускає застосування тримання під вартою згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, для забезпечення належної поведінки підозрюваного відповідно до ст. 177 цього Кодексу з метою запобігання наявним процесуальним ризикам втечі, впливу на інших учасників кримінального провадження, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, слідчому судді належить постановити цю ухвалу про застосування тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 08 год. 00 хв. 04 листопада 2025 року, як встановлено у судовому засіданні, до 02 січня 2026 року, оскільки інший більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, в умовах воєнного стану не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і вірогідні відомості про медичні протипоказання чи про неможливість підтримувати стан здоров`я підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення відсутні.

При цьому суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у відповідності до абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» складає з 01 січня 2025 року від 60 560 до 242 240 гривень.

Визначаючи згідно з ст. ст. 183 ч. 3, 194 КПК України розмір застави і обсяг обов`язків, виконання яких має бути нею забезпечене, слідчий суддя виходить з підозри особи в тяжкому злочині без визначення розміру заподіяної шкоди, та обставин його майнового стану, через що здатна забезпечити належну процесуальну поведінку така застава, що за ст. 132 цього Кодексу має визнаватися виправданою, і, не перевищуватиме передбачений законом граничний розмір, а тому слідчий суддя вважає достатнім обмежитись заставою у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 242 240 грн., оскільки необхідність застосування запобіжного заходу без визначення розміру застави ні слідчим, ні прокурором не доведена, з огляду на що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 131 , 176-178 , 193 -197, 199 КПК України , слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, розпочатому з часу внесення відомостей 25 вересня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0035427 з попередньою правовою кваліфікацією посягання за ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 02 січня 2026 року.

Визначити строк дії ухвали до 02 січня 2026 року.

ОСОБА_5 , може бути звільнений під заставу 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, тобто 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з часу підтвердження внесення цієї суми на рахунок № UA0017442, отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код 820172, одночасно з покладенням на підозрюваного обов`язків згідно з ст. 194 КПК України на строк дії ухвали до 02 січня 2026 року:

- за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з місця дислокації військової частини, в якій ОСОБА_5 проходить військову службу ( НОМЕР_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проходження служби та свого місця перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави підозрюваного ОСОБА_5 з моменту звільнення з-під варти вважати таким, до якого у вигляді запобіжного заходу застосована застава, про що уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення повідомити слідчого, прокурора та слідчого суддю, або суд.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки і наслідки їх невиконання з моменту постановлення цієї ухвали, а на випадок забезпечення ним надання у заставу коштів іншою особою заставодавцю, окрім його обов`язків із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом і наслідків невиконання цих обов`язків, також передбачене законом покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та саме таке правопорушення.

Попередити ОСОБА_5 про звернення суми застави в дохід держави із зарахуванням її до спеціального фонду Державного бюджету України в разі невиконання підозрюваним покладених на нього за цією ухвалою обов`язків з вирішенням питання про застосування застави у більшому розмірі або іншого виду запобіжного заходу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений учасникам провадження 11 листопада 2025 року о 17-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1