провадження № 1-кс/208/4131/25
УХВАЛА

20 жовтня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000534 від 08.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу СУ ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Кам`янського із клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучені слідчим при обшуку, проведеного 15.10.2025 в період часу з «10» год. «28» хв. по «11» год. «26» хв. за адресою: Донецької область, Краматорський район, с. Шабельківка, вул. Бібліотечна, буд. 17 речі.

До судового засідання прокурор та слідчий, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання не з`явилися, але подали заяви про підтримання заявленого клопотання та проведення судового розгляду за їх відсутності.

Власник майна ОСОБА_5 до суду не з`явився.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Зі змісту клопотання та доданих документів вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у невстановлений в ході досудового розслідування час, діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а так само суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, ігноруючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (в редакції Закону № 530-v від 22.12.2006) із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» із подальшими змінами та доповненнями, а як наслідок і охоронювані Конституцією України і Законом України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» права громадян, достовірно розуміючи, що його незаконна діяльність спричиняє шкоду здоров`ю населення країни, вирішив займатися на території Краматорського району Донецької області збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено «канабіс».

З цією метою, ОСОБА_5 при невстановлених під час проведення досудового розслідування обставинах, у невстановленої в ході досудового розслідування особи незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшого збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено «канабіс».

2 жовтня 2025 року ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого обмежено «канабіс», перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 25, 27, Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР із подальшими змінами та доповненнями зберігав вищевказаний наркотичний засіб. Цього ж дня, приблизно об 12 годині 30 хвилин ОСОБА_5 домовився у телефонному режимі про продаж наркотичного засобу, обіг якого обмежено «канабіс» з «оперативним покупцем» ОСОБА_6 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві». У той же день, приблизно

о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_5 діючи умисно, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де зустрівся з «оперативним покупцем» ОСОБА_6 та, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, незаконно збув ОСОБА_6 , один паперовий згорток з речовиною рослинного походження масою 5,92г, яка містить наркотичний засіб обіг якого обмежено «канабіс», маса якого склала 5,40г, за що ОСОБА_6 у свою чергу сплатив ОСОБА_5 , грошові кошти у сумі 1200 (одна тисяча) гривень, які були йому вручені співробітниками поліції в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичного засобу «канабіс», обіг якого обмежено.

Крім того, 15 жовтня 2025 року приблизно об 09 год. 00 хв.

ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено, керуючись корисливим мотивом, домовився у телефонному режимі про продаж наркотичного засобу обіг якого обмежено «канабіс», з «оперативним покупцем» ОСОБА_6 .

У той же день, близько 10 год. 08 хв., ОСОБА_5 , маючи при собі рослинну речовину, схожу на наркотичний засіб, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 зустрівся з «оперативним покупцем» ОСОБА_6 , який передав йому грошові кошти у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, які йому були вручені співробітниками поліції, після отримання яких ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно збув «оперативному покупцю» ОСОБА_6 паперовий згорток з речовиною, схожою на наркотичний засіб.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичного засобу «канабіс», вчиненого повторно.

15.10.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Так, групою слідчих відділу СУ ГУНП в Донецькій області, з метою припинення злочинної діяльності осіб причетних до вчинення цього кримінального правопорушення, на підставі ухвал слідчого судді організовано та проведено обшук:

15.10.2025 в період часу з «10» год. «28» хв. по «11» год. «26» хв., домоволодіння, за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:

АДРЕСА_1 , який проведено за участю ОСОБА_5 .

Під час вказаного обшуку, слідчим виявлено та вилучено наступні документи, предмети та речі, які у своїй сукупності містяться відомості злочинної діяльності осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення:

- мобільний телефон марки Nokia 14 ИМЕЙ1: НОМЕР_1 ; ИМЕЙ2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 - який належить ОСОБА_5 ;

- ?грошові кошти у сумі 1500 гривень, купюрами номіналом 500 гривен: ЄТ 9783569; ЗН 6175599; ЄП 0558334.

Вищевказані документи, предмети та речі на підставі постанови слідчого відділу СУ ГУНП в Донецькій області від 15.10.2025 визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження, оскільки з урахуванням матеріалів кримінального провадження, відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

В силу ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст.170 КПК України).

При цьому, ч.3 та ч.5 ст.132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п.7 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вимоги ст.170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи те, що підставою клопотання є те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є речовим доказом, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, арешт майна є в достатній мірі необхідним та таким, що забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст.36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на наступні предмети та речі, вилучені слідчим при обшуку, проведеного 15.10.2025 в період часу з «10» год. «28» хв. по «11» год. «26» хв., домоволодіння, за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 :

- мобільний телефон марки Nokia 14 IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 - який належить ОСОБА_5 ;

- ?грошові кошти у сумі 1500 гривень, купюрами номіналом 500 гривен: ЄТ 9783569; ЗН 6175599; ЄП 0558334.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1