У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000087.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2026 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21.03.2026 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт звертає увагу на те, що досліджені судом докази, зокрема відео з камер відеоспостереження магазину не доводять причетність ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення, а кваліфікація дій останнього умисно завищена стороною обвинувачення.

Захисник просить врахувати, що потерпілій стороні, матір`ю обвинуваченого сплачено майнову шкоду, і потерпіла сторона не має претензій до обвинуваченого.

Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить доказів на доведення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки посилання на те, що обвинувачений залишив військову частину, як ризик переховування є недоречним, так як кримінального провадження за цим фактом не має. Крім того, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме матір та брата інваліда колишнього військовослужбовця. Ризик незаконного впливу на свідків не доведений, оскільки сторона обвинувачення не може забезпечити явку свідків у судове засідання, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є надуманим, оскільки кваліфікація злочину є завищеною, а обвинувачений раніше не судимою особою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Інгульського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, самовільно залишив військову службу, не працює, не має стабільного доходу та міцних соціальних зв`язків, оскільки проживав окремо від батьків, особисто знайомий зі свідками кримінального правопорушення, суд встановив, що зазначені у клопотанні ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились, з урахуванням необхідності розгляду справи, суд дійшов висновку, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали, надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст. 178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції на предмет її законності, обґрунтованості та відповідності вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування чи зміни.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000087 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів до 21.03.2026 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

На даний час, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, знайомий зі свідками події, міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання не має, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, що створює реальні підстави вважати, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, він може ухилятись від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення обґрунтовано врахував характер обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, наявність попередніх випадків порушення закону, а також загальну поведінку обвинуваченого. В сукупності, ці обставини свідчать про не зменшення процесуальних ризиків, визначених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обумовлює необхідність продовження тримання під вартою.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, доводи сторони захисту стосується не стільки наявності чи відсутності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, але й оцінки допустимості та достовірності доказів, правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , доведеності обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України. Зазначені доводи фактично спрямовані на переоцінку доказів по суті обвинувачення, що, відповідно до ст. 422-1 КПК України, виходить за межі предмета перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою. Оцінка доказів у їх сукупності, встановлення винуватості чи невинуватості особи, а також вирішення питання про правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого здійснюється судом першої інстанції під час ухвалення вироку і може бути предметом апеляційного оскарження такого остаточного рішення, але не проміжної ухвали про запобіжний захід.

Стосовно відшкодування завданої майнової шкоди, то вказані обставини враховуються як дані, що характеризують особу, однак не є такими, що автоматично нівелюють ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик ухилення від суду та незаконного впливу на свідків.

Посилання сторони захисту на труднощі забезпечення явки свідків, то ці обставини не спростовують можливого ризику впливу на них, оскільки особисте знайомство обвинуваченого зі свідками та незавершеність допиту свідків і дослідження доказів у суді, об`єктивно зберігають можливість незаконного впливу на них.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не спростовують установлених судом першої інстанції обставин щодо наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не свідчать про допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3