Справа № 712/940/26
Провадження № 1-кс/712/534/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001758 від 21.05.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст поданого клопотання

До слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у межах кримінального провадження № 0001758 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснював незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів та психотропних речовин. Зокрема, 06.12.2025 за місцем свого проживання здійснив збут канабісу НОМЕР_1 у перерахунку на висушену речовину та 09.12.2025 амфетаміну 0,041 г у перерахунку на основу.

У зв`язку із цим 21.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованих діянь.

Обґрунтовуючи необхідність найсуворішого запобіжного заходу, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість переховування (з огляду на тяжкість інкримінованого та санкцію 610 років позбавлення волі з конфіскацією майна), можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також ризик продовження злочинної діяльності. У зв`язку з цим слідчий просить застосувати до підозрюваного тримання під вартою строком 60 днів із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покласти у разі внесення застави обов`язки прибувати за викликом, не відлучатися без дозволу, повідомляти про зміну місця проживання/роботи та утриматися від спілкування зі свідками.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що не визнає причетності до інкримінованих йому діянь. Пояснив, що має на утриманні неповнолітню дитину, одружений, хоча спільно із сім`єю не проживає. Також вказав, що не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та не буде перешкоджати кримінальному провадженню. Повідомив, що офіційно не працевлаштований, здійснює діяльність зубного техніка (виготовлення зубних протезів), співпрацює на цьому напрямі з лікарями.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 заперечила проти застосування тримання під вартою та просила обрати щодо ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина 3 ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 та 7 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, складено і підписано 21.01.2026 та в цей же день вручено останньому.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом із тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, які додані до матеріалів клопотання, та які досліджені слідчим суддею в ході судового розгляду, а саме: протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; висновками експертів; протоколом обшуку та іншими матеріалами.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК)

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин (ч. 2 ст. 307 КК України), за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Усвідомлення підозрюваним реальної перспективи призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, об`єктивно підвищує імовірність ухилення від органів досудового розслідування та/або суду, особливо на початковій стадії кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про наявність обставин, які нібито стримують підозрюваного від переховування, зокрема, посилання на необхідність утримання неповнолітньої дитини, належними доказами не підтверджені. Так само сам факт реєстрації чи наявності адреси проживання не є достатньою гарантією належної процесуальної поведінки та не усуває імовірності зміни місця перебування з метою уникнення кримінальної відповідальності, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та відсутності у матеріалах провадження переконливих даних про міцні соціальні «якорі», які б істотно знижували зазначений ризик.

За сукупністю наведених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальним та підтверджується матеріалами, поданими на обґрунтування клопотання.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК)

Вирішуючи питання про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з того, що такий ризик має бути підтверджений конкретними обставинами, які свідчать про реальну можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню будь-якими іншими способами (окрім впливу на свідків чи знищення доказів), а не ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим із поданого клопотання та долучених до нього матеріалів не вбачається посилань на фактичні дані, які б свідчили про вчинення підозрюваним дій, спрямованих на протидію досудовому розслідуванню, або про наявність у нього реальної можливості вчинити такі дії у майбутньому. Сторона обвинувачення не навела конкретних відомостей щодо способів чи намірів підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також не обґрунтувала, чому застосування більш м`якого запобіжного заходу не здатне запобігти такому ризику.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному випадку не доведений.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК)

Оцінюючи наявність указаного ризику, слідчий суддя виходить із того, що такий ризик має підтверджуватися конкретними даними про ймовірність продовження протиправної поведінки, а не ґрунтуватися лише на припущеннях чи загальних міркуваннях щодо тяжкості інкримінованих діянь.

Із матеріалів клопотання вбачається, що підозра стосується протиправної діяльності, яка за своєю природою може мати триваючий характер (незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин). За таких обставин перебування підозрюваного на волі без належних процесуальних обмежень створює реальну можливість відновлення або продовження аналогічної діяльності, зокрема через доступ до відповідних контактів, каналів придбання та збуту засобів учинення кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту щодо наявності легальних джерел існування, які б об`єктивно зменшували зазначений ризик, не підтверджені належними доказами. У судовому засіданні підозрюваний не навів конкретних даних, які могли б свідчити про наявність у нього легального доходу. Відсутність підтверджених соціально-економічних чинників, які можуть стримати від повторного правопорушення, у поєднанні з характером інкримінованих діянь посилює вірогідність продовження протиправної поведінки у разі перебування на волі.

За сукупністю наведених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є наявним та підтверджується матеріалами, поданими стороною обвинувачення.

3.5. Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

Вирішуючи питання про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя виходить із вимог ст. 183 КПК України, відповідно до яких тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і може бути застосоване лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як установлено під час розгляду клопотання, у даному кримінальному провадженні наявні та є реальними ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Їхній характер і рівень інтенсивності у сукупності з обставинами інкримінованих діянь та даними про особу підозрюваного свідчать про недостатність процесуальних обмежень, притаманних більш м`яким заходам, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та недопущення продовження протиправної діяльності.

Так, застосування особистого зобов`язання чи особистої поруки не передбачає дієвих механізмів контролю за поведінкою підозрюваного і фактично ґрунтується на добровільному виконанні ним покладених обов`язків, що за наявних ризиків не забезпечує досягнення мети запобіжного заходу. Домашній арешт, навіть із покладенням обов`язків та використанням засобів контролю, також не є достатнім, оскільки не усуває можливості ухилення від органу досудового розслідування/суду та не мінімізує ризик продовження діяльності, пов`язаної з незаконним обігом заборонених предметів, з огляду на потенційну можливість підтримання контактів та організації відповідних дій дистанційно.

Крім того, стороною захисту не наведено переконливих доводів, які б істотно знижували встановлені ризики, зокрема, щодо наявності стабільних соціальних зв`язків, офіційної зайнятості, легальних джерел доходу чи інших обставин, що об`єктивно забезпечують передбачуваність процесуальної поведінки. За таких умов слідчий суддя не знаходить підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім та ефективним для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Отже, з огляду на встановлені ризики та їхню реальність, слідчий суддя доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного досягнення мети запобіжного заходу, у зв`язку з чим застосування тримання під вартою є необхідним.

3.6. Щодо визначення розміру застави

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, слідчий суддя виходить із вимог ст. 182, 183 КПК України, відповідно до яких у разі постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, за винятком випадків, коли застава не застосовується.

Розмір застави має бути співмірним із характером та обставинами інкримінованих кримінальних правопорушень, даними про особу підозрюваного, його майновим станом (наскільки ці дані встановлені у судовому засіданні), а також рівнем та інтенсивністю ризиків, які підлягають нейтралізації. При цьому застава не може бути завідомо непомірною для підозрюваного, однак має становити достатній стримувальний фактор, який забезпечує його належну процесуальну поведінку та гарантує виконання покладених обов`язків.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, а також з огляду на встановлені під час розгляду клопотання ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що визначення застави є необхідним як альтернативи триманню під вартою, але її розмір має бути таким, щоб реально стримувати від порушення покладених процесуальних обов`язків та ухилення від правосуддя.

Разом із тим, під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували наявність стабільного легального доходу, наявність майна чи інших обставин, що свідчили б про спроможність сплатити максимальний для такої категоріх злочинів розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, щоб це не становило завідомо непомірний тягар для підозрюваного. За таких умов, з метою забезпечення балансу між ефективністю застави як запобіжного заходу та недопущенням її надмірності, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави на рівні, який є достатнім для гарантування виконання підозрюваним обов`язків, але водночас є співмірним встановленим даним про особу та майновий стан.

З огляду на викладене, слідчий суддя визначає заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, з урахуванням інкримінованих діянь, ступеня ризиків та даних про підозрюваного, є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків у разі внесення застави.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням установлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним інкримінованих злочинів, про достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання та застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 177-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) діб в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.03.2026 включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду негайно. Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 22.01.2026.

Визначити підозрюваному, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 199 680 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн, у разі внесення якої звільнити його з-під варти.

Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення підозрюваним або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

-не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-заборонити без дозволу слідчого та прокурора спілкуватися із свідками у кримінальному провадженні, про яких йому стане відомо під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Роз`яснити, якщо підозрюваний не виконає покладені на нього обов`язки застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 50 хв 27.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1