Справа № 747/417/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/800/25
Категорія - суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 секретаря судового засідання ОСОБА_4 за участі сторін кримінального провадження обвинуваченого ОСОБА_5 його захисника - адвоката ОСОБА_6 Доповідач ОСОБА_7
У Х В А Л А

17 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_7

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_5

його захисника - адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій із Прилуцьким міськрайонним та Талалаївським районним судами, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Талалаївського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше неодноразово судимому,

та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше неодноразово судимому,

продовжені строки тримання під вартою до 30 листопада 2025 року включно, з визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження лише розпочато, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який не встановлено, ризики, що були враховані під час обрання запобіжного заходу на даний час не зникли, не зменшилися та стороною захисту не спростовані, як і не наведені підстави для зменшення раніше визначеного розміру застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не погоджується з ухвалою суду в частині продовження строків тримання його під вартою та просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, непов`язаний із триманням під вартою, у разі застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою, просить зменшити розмір застави.

Зазначає про те, що апеляційна скарга ним подається у зв`язку з необґрунтованістю висунутого проти нього обвинувачення, значними порушеннями КПК України на етапі досудового слідства, очевидною фальсифікацією справи та невідповідністю застосованого щодо нього запобіжного заходу вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованою підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, для обґрунтованості висунутої підозри органом досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій з метою фальсифікації справи та створення штучного відчуття причетності їх з братом до злочину.

Для обґрунтування підозри був проведений обшук за місцем їх проживання, однак в ході його проведення слідчим не було вилучено заявлених в ухвалі слідчого судді речей - паспорту та банківської картки на ім`я ОСОБА_10 , а було вилучено лише пенсійне посвідчення потерпілої. Однак, у жодному процесуальному документі про викрадення у потерпілої пенсійного посвідчення не згадується, як викрадене воно теж не було заявлене.

Більш того, проведенню обшуку передував штурм його маєтку, в якому він мешкає, а також застосуванням насильства до нього та його неповнолітнього племінника, якого в подальшому було вивезено у невідомому напрямку та допитано без участі захисника та його матері. В ході проведення цього допиту неповнолітній ОСОБА_11 надав показання необхідні слідству.

Після штурму маєтку та вивезення неповнолітнього племінника в невідомому напрямку, особисто він був знерушений, а тому не міг користуватися правами підозрюваного під час проведення обшуку, а тому фактично участі у його проведенні не міг приймати. Після проведення обшуку до нього застосували силу, посадили в автомобіль та вивезли у невідомому напрямку. В приміщенні Прилуцького РВП йому запропонували дати викривальні показання але після того, як він відмовився, то його водили вулицями міста до 23 години, після чого оформили його затримання.

Наведені порушення, на думку ОСОБА_5 , є не тільки підставою для досудового розслідування, яке наразі триває, але і є достатніми для сумнівів в обґрунтованості висунутого обвинувачення.

При оцінці ризиків, за наявності допущених під час досудового розслідування порушень, мають братися до уваги не тяжкість злочину та тривалість строку покарання, але й обґрунтованість підозри на причетність до злочину.

Обвинувачений вважає, що ризику впливу на свідків та потерпілу можливо уникнути шляхом застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 176 КПК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виключним і передбачає доведення прокурором неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Наразі, оскаржувана ухвала таких доводів не містить.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 учасниками кримінального провадження та самим обвинуваченим не подавалась.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду цілком обґрунтованою, а підстави для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, для зменшення розміру застави відсутніми, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції у розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строків раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом самого судового розгляду, під час якого всім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

З цих підстав, колегією суддів не перевіряються доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності пред`явленого йому обвинувачення, а також питання щодо належності й допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, як і не перевіряє законність дій уповноважених осіб органу досудового розслідування та прокурора під час судового розгляду та нагляду за проведенням досудового розслідування. Тим більше, що за заявою ОСОБА_5 з цих питань вже триває досудове розслідування, як він про це сам і вказує.

Суд, під час розгляду клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, не вправі втручатися у проведення досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні.

Наразі, у провадженні Талалаївського районного суду Чернігівської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 16 травня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_9 обвинувачуються у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_10 , 1936 року народження, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

У рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене безальтернативне покарання до десяти років позбавлення волі, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду.

При цьому, під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_5 саме такого виду запобіжного заходу, судом були враховані вік обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, що з урахуванням способу вчинення кримінального правопорушення, характеру загрози для суспільного порядку протиправних дій, а також їх тяжкості, дають суду обґрунтовані підстави стверджувати про наявність заявленого стороною обвинувачення ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, апеляційний суд підкреслює, що ризик впливу на потерпілу, яка є особою досить похилого віку, та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Тому при застосуванні до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, існує ризик того, що ОСОБА_5 може намагатися встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на потерпілу, іншого обвинуваченого чи свідків, з метою зміни наданих показань на свою користь для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на характер злочину, відомості про особу обвинуваченого та роль ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (за пред`явленим обвинуваченням), а тому вважає, що суд вірно констатував наявність вказаного ризику.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності не знятої та непогашеної судимості за вчинення аналогічних майнових злочинів, матеріального стану підозрюваного, який не працює, продемонстрував свою схильність до вчинення корисливих злочинів з метою збагачення, суд прийшов до вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Також колегія суддів враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд лише призначений, але ще не розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_5 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, але зважаючи на корисливу мету вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та роль обвинуваченого у його вчиненні, колегія суддів не може стверджувати про наявність реальних стримуючих факторів щодо запобігання вказаному ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені ОСОБА_5 доводи щодо необґрунтованості підозри та недоведеності його винуватості не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків його неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд не перевіряє доведеність вже встановлених ризиків, а лише перевіряє чи не зменшились вони з плином часу, чи не перестали існувати на час розгляду клопотання.

Ні в судовому засіданні суду першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не було наведено жодного факту, який би міг підтвердити фактори зменшення встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції розглядалась така можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами сторони захисту про те, що визначаючи розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, суд прийшов до невірного висновку про визначення її розміру, який є непомірним для ОСОБА_5 , що призводить до того, що він не може скористатись застосованим до нього альтернативним запобіжним заходом.

Так, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд обґрунтовано визначив розмір застави в максимальних межах, визначених законодавцем, об`єктивно оцінивши не тільки відомості про особу обвинуваченого, а й інші обставини, про які вказано вище, які б давали підстави вважати, що втрата визначеної судом суми буде значною для заставодавця, що у свою чергу стане гарантією дотримання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у разі внесення суми застави та звільнення його з-під варти.

Зменшення розміру застави, як про це просить ОСОБА_5 , не буде дієвим та не зможе утримати обвинуваченого від не процесуальної поведінки, не забезпечить дотримання ним покладених на нього обов`язків у разі звільнення, оскільки втрата цієї суми не буде суттєвою для нього.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія судді

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 продовжені строки тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14