Справа № 161/2251/25 Провадження №11-кп/802/117/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003124 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, вдівця, який має малолітню дитину, працює працівником складу ПП «ІКОС», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 13.09.2024, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він, 12 вересня 2024 року близько 17:40 год, за місцем проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту з дружиною ОСОБА_7 (у розумінні п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання і протидію домашньому насильству»), що виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, з мотивів таких тривалих особистих неприязних відносин, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, умисно, із застосуванням невстановленого предмету з ріжучими властивостями та плаского колюче-ріжучого предмета, наніс їй численні (не менше 27) удари в ділянку шиї та лівого плечового суглобу, грудної клітки, лівого плеча, правого плеча, лівого передпліччя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді множинних ран та колото-різаних ран шиї, грудної клітки та верхніх кінцівок, зокрема: різаної рани на передній поверхні шиї в середній третині, різаної рани на передній поверхні шиї справа у середній третині, різаної рани на передній поверхні шиї зліва у верхній третині, різаної рани на передньо-боковій поверхні шиї зліва, різаної рани на лівій боковій поверхні шиї у верхній третині, колото-різаної рани на лівій боковій поверхні шиї у нижній третині, множинних поверхневих різаних ран (не менше трьох) на правій боковій поверхні шиї в нижній третині, на лівій передньо-боковій та боковій поверхні шиї у кількості чотирьох, на задній поверхні шиї справа у верхній, середній та нижній третинах у кількості трьох, різаної рани на передній поверхні лівого плечового суглобу з переходом на пахвову ділянку, колото-різаної рани на правій передньо-боковій поверхні грудної клітки у верхній третині, продовжується в раневий канал напрямком спереду до заду, дещо справа на ліво, майже горизонтально, сліпо закінчується, трьох колото-різаних ран на передній поверхні лівого плеча в середній третині, що продовжуються в раневі канали напрямком спереду до заду, чотирьох колото-різаних ран на внутрішній поверхні лівого плеча в середній та нижній третинах раневі канали напрямком справа наліво та дещо спереду до заду майже горизонтальні, сліпо закінчуються в м`яких тканинах, колото-різаної рани на передній поверхні правого плеча в нижній третині, продовжуються в раневий канал напрямком спереду до заду, майже горизонтально, сліпо закінчується в м`яких тканинах, різаної рани на передній поверхні лівого передпліччя у верхній третині глибиною в межах підшкірножирової клітковини, які спричинили масивну крововтрату, що призвело до смерті ОСОБА_7 ..

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство, - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст.115 КК України.

У поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та вказує на недоведеність винуватості у вчиненні ним інкримінованого йому злочину. Зауважує, що слідством не встановлено, як, маючи травмовану ключицю, він міг нанести ОСОБА_7 вказані в обвинувальному акті ушкодження, в якій послідовності завдавалися удари та чому на тілі та одязі обвинуваченого не виявлено слідів крові, ДНК ОСОБА_7 та інших ушкоджень, які могли утворитися під час боротьби із нею. Також, обвинувачений зазначає, що на експертизу не було взято генетичні та біологічні зразки собаки, для підтвердження походження крові на одязі ОСОБА_7 від контакту з твариною. Стверджує на необхідності дослідження ряду доказів. Вказує, що злочину він не вчиняв, а в результаті слідчих дій та журналістської діяльності, його доньці ОСОБА_10 було завдано моральну шкоду, яку просить відшкодувати. Враховуючи викладене, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Акцентує увагу на тому, що потерпіла мала алкогольну залежність та неодноразово була ініціатором сімейних конфліктів, про що свідчать численні протоколи про адміністративні правопорушення. Крім того, зазначає про фізичну неможливість за період часу з 17:37 до 17:42, як про це фактично стверджує сторона обвинувачення, вчинити дії, які інкримінуються ОСОБА_7 .. Також, сторона захисту вказує, що суд формально зазначив у вироку факт відсутності знаряддя злочину та, натомість, зробив припущення про можливість обвинуваченого його приховати. Апелянт зауважує, що судом не взято до уваги висновок експертизи про відсутність слідів крові на верхній частині одягу обвинуваченого, які об`єктивно мали б бути наявні у вигляді «бризок», враховуючи характер ушкоджень, завданих потерпілій. У висновку експертизи №19-МК експерт не зміг надати відповідь щодо механізму потрапляння крові на одяг, у зв`язку із значною кількістю ділянок матерії, які були на ньому вирізані для проведення інших досліджень, чим орган досудового розслідування частково знищив цей речовий доказ. Крім того, суд не перевірив версію щодо можливості вчинення вбивства третіми особами та безпідставно не взяв до уваги покази обвинуваченого та його сестри ОСОБА_11 , дійшовши висновку, що вони є «нещирими» та обґрунтувавши свої сумніви висновком спеціаліста за результатами візуальної діагностики, який не може вважатися допустимим доказом. Ураховуючи викладене, апелянт просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які, кожен зокрема, підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора та представника малолітньої потерпілої, які заперечили проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження установлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК України в їх сукупності та взаємозв`язку.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання малолітньої потерпілої, свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, досліджених місцевим судом.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні місцевим судом, винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочину) не визнав. Натомість, за версією обвинуваченого, тілесні ушкодження ОСОБА_7 отримала внаслідок укусів собаки. Зазначив, що в день смерті дружини перебував на роботі, коли йому зателефонувала донька та повідомила про конфлікт з матір`ю ОСОБА_7 , яка перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння. Під час суперечки ОСОБА_7 почала кусати собака, тож донька злякалася і побігла до тітки, яка живе у сусідньому будинку, де і залишилась чекати на обвинуваченого. У подальшому, згідно показів ОСОБА_7 , він повернувся додому у відчинену квартиру та побачив одягнуту у нижній одяг і топ дружину, яка покусана знаходилась у сидячому положенні в коридорі біля шафи. Коли він пішов мити руки, то вона почала підвищеним тоном до нього щось кричати, тому собака кинулась до неї та знову почала кусати. Тож, він дав жінці вологу тканину, щоб вона могла повитиратись та повів собаку на вулицю, щоб та заспокоїлась. У квартирі він не переодягався, рюкзак з плечей не знімав, лише залишив велосипед. Потреби у наданні їй медичної допомоги він не бачив, загрози життю не було, тому він не викликав швидку. Вийшовши з псом на вулицю, пішов до будинку сестри, забрав доньку та пішов з нею гуляти, однак по дорозі дитина попросила зайти в квартиру та взяти ключі, тому він дав свої ключі і вона побігла, а він вигулював собаку. Коли вона повернулась, сказала, що з матір`ю все нормально, говорить тільки хрипло, однак він вирішив, що це через стан алкогольного сп`яніння. Погулявши ще кілька хвилин повернулись до квартири. Обстановка у квартирі була незмінна, він підійшов до дружини, яка вже була без нижньої білизни, поміряв пульс, побачив на шиї рану (крові не було багато), характер якої визначити не може, однак схожа на рвану рану, вона не могла толком нічого сказати, тому він зателефонував своїй сестрі, яка порадила викликати швидку допомогу.

Допитана в порядку ст. 225 КПК України малолітня потерпіла - ОСОБА_10 , підтвердила, що після конфлікту з матір?ю ОСОБА_7 та нападу на неї собаки, втекла до тітки, де очікувала приходу батька - ОСОБА_7 .. Додатково додала, що прийшовши разом з собакою по неї, батько сказав піти перевірити як там мама та дав для цього свої ключі. При цьому він був схвильований, а собака спокійна. Повернувшись у квартиру, не зачинену на ключ, побачила маму, яка лежала в коридорі та хрипіла, про що, як вийшла на вулицю, повідомила батькові, сказавши що мама хрипить і з нею не все «ок», на що останній ніяк не відреагував. В подальшому, повернувшись до квартири, батько сказав зачекати з собакою на сходовій клітці, однак через бажання сходити в туалет, вона попросила зайти та побачила як він пробує мамину руку (ймовірно міряє пульс). Рекомендацію викликати швидку дала тітка, оскільки батько їй зателефонував.

Разом з тим, при аналізі даних показів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , апеляційний суд звертає увагу, що вони містять як збіги, так і певні розбіжності. Зокрема, щодо причин відвідування малолітньою потерпілою квартири під час прогулянки із собакою та її повідомлення про стан матері. Крім того, при оцінці показів, місцевим судом також брався до уваги вік малолітньої потерпілої та її більша прихильність до батька, ніж до матері, що вона ствердила під час допиту, показавши, що краще дружила із татом, а із мамою дружила трохи.

Що стосується доводів апелянта про не встановлення в якій послідовності завдавалися удари та чому на тілі та одязі обвинуваченого не виявлено слідів крові, ДНК ОСОБА_7 та інших ушкоджень, які могли утворитися під час боротьби із нею, то такі є безпідставними з огляду на таке.

Так, згідно довідки № 524 від 23 вересня 2024 року, причиною смерті ОСОБА_7 є масивна крововтрата, множинні різані та колото-різані рани шиї та рук.

Крім того, висновком експерта № 489 від 26 листопада 2024 року установлено які саме тілесні ушкодження були виявлені під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_7 , морфологічні особливості виявлених ран, від дії якого предмета могли утворитися такі рани та ймовірну послідовність їх нанесення.

Зокрема, установлено, що враховуючи патоморфологічні особливості ушкоджень, їх локалізацію (різаних ран, колото-різаних ран, укушених ран, саден та крововиливів навколо них), ймовірно, що першими були нанесені укушені рани та садна з крововиливами навколо, після них - нанесені різані та колото-різані рани. Під час отримання ушкоджень, ймовірно, потерпіла знаходилася в лежачому на спині положенні із незначними змінами його, рухами головою, руками та ногами. 3 такими тілесними ушкодженнями потерпіла, до втрати свідомості, після нанесення їй усіх ушкоджень, могла певний проміжок часу (хвилини, можливо десятки хвилин) здійснювати активні цілеспрямовані дії (пересуватися по квартирі), але враховуючи наявність в крові великої кількості алкоголю - 3,25 ‰, встановити достовірно чи здійснювала вона активні дії не є можливим.

Причиною смерті ОСОБА_7 є множинні різані та колото-різані рани шиї, грудної клітки та верхніх кінцівок, які спричинили масивну крововтрату, яка і є безпосередньою причиною смерті, про що свідчить наявність ознак характерних для цього виду смерті виявлених при дослідженні трупа та відображених в дослідницькій частині і судово-медичному діагнозі висновку. Інші виявлені ушкодження (укушені рани, садна з поширеними крововиливами навколо) сприяли, в якійсь певній мірі, настанню смерті, так як також супроводжувались невеликою крововтратою, але самі по собі не могли спричинити смерть. Смерть настала за 16-24 годин до моменту початку дослідження тіла у морзі (експертизу почато 13 вересня 2024 року о 12.00).

Також, вказаним висновком експерта спростовується версія обвинуваченого про отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 внаслідок укусів собаки, оскільки, крім таких, на її тілі виявлено множинні різані, колото-різані рани та синці.

При цьому, на думку апеляційного суду, послідовність нанесення власне різаних та колото-різаних ран, які були безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 , у даному випадку, на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливають.

Водночас, як убачається із вказаного вище висновку, тілесних ушкоджень, які могли бути отримані під час боротьби з іншою особою, на тілі ОСОБА_7 не виявлено.

Крім того, в ході судового розгляду, під час роз`яснення висновку експертизи, експерт ОСОБА_12 зауважив, що, зважаючи на стан сильного алкогольного сп`яніння та те, що потерпілою не чинився опір, глибину та розмір колото-різаних та різаних ран, для їх нанесення не потрібно було прикладати значної сили, достатньо було протягти гострим предметом з певним незначним натиском, а оскільки у потерпілої була хвора печінка, тому згортання крові зменшується, тобто кров згортається повільніше, легше утворюється крововилив.

Тож, з аналізу вищевказаного, можна зробити висновок, що причиною відсутності опору може бути перебування потерпілої у стані сильного алкогольного сп`яніння, що стверджується актом судово-токсикологічного дослідження крові від трупа ОСОБА_7 № 910 від 23 вересня 2024 року, яким виявлено етиловий спирт в кількості - 3,25 ‰. Дана концентрація алкоголю в крові відповідає важкому ступеню алкогольного сп?яніння.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про відсутність крові та слідів ДНК ОСОБА_7 на одязі обвинуваченого, оскільки повністю спростовується даними протоколу огляду речей від 13 вересня 2025 року, вилучених під час його затримання, яким на вказаних речах виявлено сліди речовини бурого кольору та висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/103-24/13454-БД від 23 грудня 2024 року, згідно якого генетичні ознаки слідів крові, виявленої на речах, збігаються з генетичними зразками крові ОСОБА_7 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_7 , установленими висновком судової момолекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/103-24/13458-БД від 02 грудня 2024 року.

Також, згідно протоколу огляду документів від 13 вересня 2024 року, ДНК профілі, встановлені у змивах РБК з ложе трупа ОСОБА_7 та вилучених у ОСОБА_7 речах під час його затримання, належать одній особі жіночої статі.

Як убачається із висновку медико-криміналістичної експертизи № 19-МК від 23 січня 2025 року, на вилучених в ОСОБА_7 кросівках виявлені сліди крові на підошвах у вигляді помарок, які вказують на місце зіткнення двох об`єктів, але динаміку їхньої взаємодії розпізнати не можливо. На лівому кросівку спереду виявлено скупчення крові (калюжа), від якого донизу відходять три сліди у вигляді потьоків. Скупчення крові (калюжа) являється наслідком витікання крові з обєкта (що кровоточить) з невеликої відстані і поширюється по поверхні кросівка з послідуючим її стіканням по похилій поверхні (в даному випадку по боковій поверхні кросівка з утворенням потьоків). Чіткі краї і відсутність бризок по периферії калюжі свідчить про поступове витікання і поширення крові.

При цьому, твердження адвоката про те, що ураховуючи характер ушкоджень, на одязі обвинуваченого об`єктивно мали б бути наявні сліди крові у вигляді «бризок» є лише припущеннями сторони захисту, а не професійною думкою експерта, оскільки, як було зазначено у висновку медико-криміналістичної експертизи № 19-МК від 23 січня 2025 року, відсутність згаданих «бризок» свідчить лише про поступове витікання крові з тіла ОСОБА_7 .

Водночас, ураховуючи характер слідів крові, виявлених на кросівку обвинуваченого, а також відсутність будь-яких калюж чи інших масивних скупчень крові у квартирі, де був вчинений злочин та біля тіла ОСОБА_7 , що підтверджується даними протоколу огляду місця події від 12 вересня 2024 року та показами свідків: ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які прибули за викликом безпосередньо на місце події, то така обставина вказує на присутність ОСОБА_7 під час того, як кров стікала з тіла потерпілої та подальше обмиття тіла і змивання наявних слідів крові.

Разом з тим, вказівка сторони захисту на часткове знищення органом досудового розслідування такого речового доказу як одяг обвинуваченого, а саме значної кількості вирізаних ділянок матерії зі слідами крові ОСОБА_7 на шортах, є неспроможною, оскільки такі зрізи надавалися для проведення інших судових експертиз, які також мали вирішальне значення для даного кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційних скарг в частині відсутності знаряддя злочину, колегія суддів апеляційного суду виходить із такого.

Так, на вилучених під час огляду місця події 15-ти ножах, згідно висновків судово-медичної експертизи № 135 та № 136 від 31 жовтня 2024 року, слідів крові та інших тканин людини не знайдено.

Однак, як убачається з висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 6-Мк від 22 січня 2025 року, було визначено від дії якого предмета могли утворитися завдані ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Зокрема, різані рани могли утворитися від дії предмета, у якого наявні ріжучі властивості (не виключається леза клинка ножа), колото-різані пошкодження утворились від дії плаского колюче-ріжучого предмета з лезом і обушком, причому ширина клинка в межах його поринання в ділянці шиї не менше 3,0 см, в ділянці лівого плеча від 0,6 см до 2,1 см, в ділянці правого плеча в межах 1,5 см; обушок з добре вираженими ребрами в межах 2,0 мм (не виключається, що ребра його з ріжучими властивостями).

Отже, з огляду на встановлені у даному кримінальному провадженні обставини, орган досудового розслідування установив в тій мірі, в якій було можливо, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 були заподіяні предметом з ріжучими властивостями та пласким колюче-ріжучим предметом з лезом і обушком, що не суперечить висновкам судових експертиз.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, в частині того, що обвинувачений мав реальну можливість та час на приховання знаряддя злочину, оскільки відлучався із квартири, яка є місцем вчинення злочину, для вигулу собаки. При цьому, виходив із квартири ОСОБА_7 із рюкзаком сіро-салатового кольору на плечах, в якому мав можливість винести також знаряддя вчиненого злочину, що підтверджується даними протоколу огляду відеозапису від 14 жовтня 2024 року із камер відеонагляду, розміщених на фасаді будинків.

Між тим,доводи захисника щодо неможливості за такий короткий проміжок часу (з 17:37 до 17:42) піднятися до квартири, нанести вказані в обвинувальному акті тілесні ушкодження, приховати сліди злочину та вийти із собакою на повідку з під`їзду, апеляційним судом сприймаються критично, оскільки є суб`єктивним судженням сторони захисту щодо можливої тривалості вчинення інкримінованих ОСОБА_7 дій і жодним чином не вказують на їх реальну тривалість.

Водночас, не знайшла свого підтвердження позиція обвинуваченого про неможливість завдання ним вказаних в обвинувальному акті ушкоджень через травмовану ключицю.

Згідно висновку експерта № 622 від 20 вересня 2024 року, при проведені огляду у ОСОБА_7 13 вересня 2024 року, не виявлено свіжих тілесних ушкоджень.

Надаючи під час судового розгляду роз?яснення, експерт ОСОБА_15 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність, підтвердив результати вказаного висновку та додатково зазначив, що дійсно в ділянках правої ключиці та правої кубітальної ямки наявні рубцеві зміни шкіри, що є ознакою старого тілесного ушкодження. Однак, будь-які обмеження щодо рухів кінцівок під час огляду та скарги на це у ОСОБА_7 були відсутні, а перелом ключиці дає певні обмеження у русі плечовим суглобом, однак не самої кінцівки.

Така позиція обвинуваченого спростовується також показами свідка ОСОБА_16 , який працював з ОСОБА_7 на взуттєвій фабриці «Ікос» та ствердив, що після повернення на роботу обвинуваченого після травми ключиці, останній продовжував займатися прийомом та розвантаженням товару в ящиках, вага яких становила від 5 до 20 кг. Жодних скарг на болі в руці і неможливості виконувати свою роботу не було.

Разом з тим, в ході судового розгляду судом першої інстанції була перевірена ще одна версія обвинуваченого про вчинення вбивства ОСОБА_7 третьою невстановленою особою через наявність в неї боргових зобов?язань, на якій також наголошує в поданій апеляційній скарзі сторона захисту. Однак, як вірно зазначив місцевий суд, ураховуючи відсутність порушень обстановки у квартирі, наявність на місцях усіх речей, в тому числі мобільного телефону та грошових коштів, вилучених під час огляду місця події та оглянутих згідно протоколу огляду від 01 листопада 2024 року на загальну суму 20 140 грн та 650 доларів США, а також факту, що під час повернення до квартири малолітньої ОСОБА_10 вона там нікого не застала, свідчить про відсутність будь-яких даних для підтвердження цієї версії.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на наявність такої кількості версій, жодна з яких не була підтверджена, але на яких наполягає обвинувачений, а саме: спричинення смерті ОСОБА_7 внаслідок укусів собаки, або третіми невстановленими особами, або ж ще одна версія щодо самостійного нанесення ОСОБА_7 собі тілесних ушкоджень, яка також перевірялася та була спростована місцевим судом шляхом аналізу даних висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/103-24/13456-БД від 19 грудня 2024 та висновку експерта № 489 від 26 листопада 2024 року, вказують на намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Також у поданих апеляційних скаргах апелянти акцентували увагу на тому, що ОСОБА_7 неодноразово була ініціатором сімейних конфліктів, про що свідчать численні протоколи про адміністративні правопорушення відносно неї. З приводу вказаних доводів колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як убачається з даних, що містяться у матеріалах кримінального провадження, за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , систематично викликалися працівники поліції за фактами вчинення домашнього насильства. При цьому адміністративні матеріали складалися неодноразово на кожного з подружжя.

Окремо свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , будучи допитаними безпосередньо судом, однозначно та послідовно ствердили про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 були постійні конфлікти, переважно на ґрунті алкогольної залежності останньої, і вони часто бачили у неї на тілі тілесні ушкодження у вигляді синців.

Відтак, судом підставно взято до уваги показання вказаних свідків, які не лише узгоджуються між собою, а і з показаннями самого обвинуваченого, який також підтвердив факт неодноразових суперечок з дружиною, та обґрунтовано зроблено висновок про наявність тривалих неприязних відносин у сім`ї, що є мотивом для вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не приймає апеляційний суд доводи сторони захисту про безпідставну критичну оцінку показів свідка ОСОБА_11 , адже як зазначено в оскаржуваному вироку, судом бралися до уваги такі, однак лише в частині, яка визнана судом доведеною та не суперечила іншим доказам по справі, зокрема, щодо факту перебування у неї ОСОБА_10 після сварки матір`ю. В іншій частині суд сприйняв критично покази ОСОБА_11 , оскільки була встановлена їх невідповідність показам самого обвинуваченого та малолітньої потерпілої.

Що стосується недопустимості такого доказу, як висновок спеціаліста за результатами візуальної діагностики, апеляційний суд зауважує, що хоча такий не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, однак можливість залучення спеціаліста для складання такого висновку передбачена ст. 71 КПК України. Крім того, для проведення дослідження спеціалісту надавалися усі необхідні документи, а вказаний висновок брався до уваги місцевим судом у сукупності з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 ..

Тож, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовно поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними, узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню в порядку ст. 91 КПК України, в основу обвинувального вироку як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, що мала місце 12 вересня 2024 року,за участі обвинуваченого.

Аналіз викладеного у своєму взаємозв`язку свідчить про правильність висновків суду першої інстанції в часині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Разом з тим, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 104 від 07 жовтня 2024 року, ОСОБА_7 в період часу, що відноситься до вчинення інкримінованих йому протиправних дій, як і на даний час, не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності, міг та може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Тож, при призначенні покарання, судом першої інстанції в повній мірі враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, враховано дані про його особу, а саме, що обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, однак за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово вчиняв домашнє насильство у сім`ї щодо своєї дружини, не визнання ним вини, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність такої обтяжуючої обставини, як вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Одночасно, при визначенні міри покарання, враховано те, що лише ОСОБА_7 є рідною людиною для малолітньої потерпілої, яка ще є зовсім дитиною та позбавлена батьківського піклування.

При цьому, судом взято до уваги суспільну небезпечність обвинуваченого, який інкримінований йому злочин вчинив умисно, цинічно та фактично з використанням безпорадного стану потерпілої, яка не мала змоги себе захистити.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виду і строку призначеного обвинуваченому покарання, яке не є максимальною межею санкції статті, та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на викладене, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, при їх перевірці апеляційним судом, свого підтвердження не знайшли і підстав ставити під сумнів обґрунтованість та законність оскарженого вироку не встановлено, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: