ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/13/25 Номер провадження 11-кп/814/1583/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001234 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, особи пенсійного віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не одруженого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, на підставі ст. 89 КК України не судимого,

засуджено зач. 2 ст. 155 КК України на 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей, або здійснювати діяльність, пов`язану з роботою з дітьми на 3 роки.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_9 проживаючи спільно однією сім`єю зі ОСОБА_10 , неповнолітньою ОСОБА_11 , та малолітнім ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з лютого по березень 2024 року, перебуваючи за місцем спільного проживання, достовірно знаючи, що падчерка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досягла шістнадцятирічного віку, з метою реалізації свого умислу, направленого на порушення статевої недоторканості неповнолітньої та задоволення своєї статевої пристрасті, діючи умисно, вчинив з використанням геніталій дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням у тіло неповнолітньої ОСОБА_11 . Внаслідок статевих зносин вітчима ОСОБА_9 з падчеркою ОСОБА_11 , остання ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15 год. 30 хв. народила дитину.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч. 2 ст. 155 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання 30 листопада 2024 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк тримання під вартою.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що висновки суду про те, що потерпіла внаслідок вчиненого кримінального правопорушення втратила довіру до дорослих, оскільки неодноразово в судовому засіданні вона заявляла, що її відношення до обвинуваченого жодним чином не змінилося, у неї немає підстав його боятися, також повідомляла при допиті, що повністю вся ініціатива була від неї, вітчим спочатку нічого не робив, не говорив, намагався відштовхнути її, потім уже не відштовхував, вона сама почала роздягатися, а потім уже і він. Після близькості вона пішла до ванної кімнати, потім до своєї кімнати. Вони з вітчимом ніколи не говорили про те, що сталося, вважає, це випадковістю. Пізніше вона здогадалася, що вагітна. Про вагітність вона нікому не розповідала, тому що було соромно, однак судом вказана обставина безпідставно трактується як страх.

Не відповідають дійсності і висновки суду першої інстанції про те, що спостерігаючи за змінами, які відбувалися з нею, протягом вагітності, будучи дорослою людиною, жодної допомоги останній не надав, оскільки і обвинувачений і мати потерпілої допитані в судовому засіданні повідомляли, що жодних змін ні в поведінці, ні у фізичному стані потерпілої не спостерігали, аж до того моменту коли остання потрапила в лікарню.

Незрозуміло яким чином на призначення покарання впливають зміни в житті потерпілої після народження дитини, оскільки потерпіла неодноразово повідомляла суду, що не хоче, щоб ОСОБА_9 позбавляли волі, хоче, щоб він повернувся додому, просила суворо його не карати. Позиція потерпілої у даному кримінальному провадження судом першої інстанції жодним чином не враховано при призначенні покарання, а повністю проігноровано.

Не враховано, що обвинувачений є не судимою особою, у порядку ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; перебуває у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_10 , матір`ю потерпілої, є особою похилого віку, у період тримання під вартою установлено діагноз: цукровий діабет II тип, вперше виявлений, легкий ступінь. Свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, жалкує про вчинене та готовий нести покарання за свої дії.

Тому вважає, суд призначив занадто суворе покарання та вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 155 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінальних правопорушень, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Не заперечуючи встановлені судом обставини провадження, обвинувачений зазначив, що потерпіла сама почала роздягатися, чим спонукала його та він не відштовхнув її. Необхідно зазначити, що ОСОБА_9 будучи відчимом ОСОБА_11 , тобто членом її сім`ї, достовірно знаючи її вік, розуміючи значення своїх дій, повинен був припинити дії потерпілої та утриматися від вчинення протиправних дій сексуального характеру з неповнолітньою.

Тобто доводи обвинуваченого, що це було за ініціативою потерпілої не спростовують його вину у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використання геніталій, вчинені членом сім`ї.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередню характеристику за місцем проживання, вік та стан здоров`я, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд врахував встановлені обставини та думку потерпілої, поведінку обвинуваченого.

Тобто судом враховані всі встановлені під час судового розгляду обставини.

Щодо доводів обвинуваченого та захисника про необхідність пом`якшення покарання, необхідно зазначити, що сторона захисту не наводить переконливих доводів наявності обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого про наявність у нього щирого каяття є безпідставним.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винуватим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 хоча і зазначав, що він свою вину визнає, проте навіть суду вказував, що потерпіла сама спровокувала статеві зносини, тривалий час заперечував, що через свій вік міг бути батьком дитини неповнолітньої потерпілої, впродовж судового та апеляційного розгляду заперечує, що в результаті його дій з потерпілою відбулися значні зміни, жодної допомоги потерпілій не надавав, що вказує на відсутність критичного ставлення до вчиненого, та не вказує на наявність щирого каяття.

Тому місцевий суд обґрунтовано не визнав цю обставину як таку, що пом`якшує покарання.

Відповідно до норм ст. 69 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Однак, враховуючи тяжкість злочину, відсутність будь-яких обставин, які пом`якшують покарання, тому підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, призначене ОСОБА_9 покарання в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4