У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тридуби Кривоозерського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000976.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 16.10.2025 р. включно, без визначення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник звертає увагу на те, що 10.09.2025 р. слідчим повідомлено сторону захисту про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 290 КПК України, проте вказане повідомлення отримане стороною захисту 16.09.2025 р., по що свідчать особисті підписи захисника та підозрюваного у повідомленні.

Апелянт просить врахувати, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру 24.04.2025 р., тому, з урахуванням продовження строку досудового розслідування, останнім днем досудового розслідування є 24.09.2025 р.

На думку апелянта, слідчий суддя не врахувавши вказаних обставин, в порушення вимог ст. ст. 219, 290, 294 КПК України, безпідставно продовжив строк тримання ОСОБА_5 під вартою поза межами строку досудового розслідування до 16.10.2025 р., і, в даному випадку слідчий суддя, за наявності відповідного клопотання, мав спочатку продовжити строк досудового розслідування, а потім, в його межах, продовжити підозрюваному строк тримання під вартою.

Захисник вважає, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а слідчим суддею не враховано того, що ОСОБА_5 є інвалідом 3 групи, не має нижньої третини лівої кінцівки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділенням Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000976, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 306 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в 2024 році, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливу мету та мотив незаконного збагачення, діючи всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», вирішив зайнятись злочинною діяльністю, пов`язаною із незаконним збутом психотропних речовин на території м. Первомайська та Первомайського району Миколаївської області.

З метою реалізації свого злочинного плану та досягнення злочинного результату ОСОБА_8 , вирішив створити на території м. Первомайська та Первомайського району Миколаївської області, стійке об`єднання осіб у формі організованої групи, які визнаватимуть його організаційну функцію та якості лідера.

Діючи з указаною метою, ОСОБА_8 розробив план злочинної діяльності, яким передбачив:

- залучення до вчинення злочинів осіб, які б забезпечили виконання злочинних намірів та досягнення злочинної мети, розподілення між ними функцій у вчиненні злочину, особистий контроль та спрямовування їх злочинної діяльності;

- організацію збуту психотропних речовин і отримання прибутку;

- систематичне незаконне придбання, зберігання і перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних засобів, шляхом продажу з рук в руки на території м. Первомайська та Первомайського району Миколаївської області;

- забезпечення психотропними речовинами учасників групи, для подальшого їх збуту;

- розподіл грошових коштів між учасниками групи за здійснення незаконного збуту психотропних речовин;

- використання та дотримання членами групи методів конспірації своєї злочинної діяльності.

Розуміючи, що лише його зусиль буде недостатньо для забезпечення виконання злочинних дій, ОСОБА_8 розробив план злочинної діяльності, усвідомлюючи неможливість самостійної його реалізації, розуміючи переваги здійснення злочинної діяльності у складі організованої групи, ОСОБА_8 запропонував шляхом переконань, заохочень та матеріальної зацікавленості своїм знайомим - мешканцю с. Мала Мечетня Кривоозерської ОТГ Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_9 , мешканцю с. Тридуби Кривоозерської ОТГ Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_5 , та мешканцю м. Первомайськ Миколаївської області ОСОБА_10 , які між собою перебували у міцних соціальних зв`язках, взяти участь у злочинній діяльності, пов`язаній із незаконним збутом психотропних речовин на території м. Первомайська та Первомайського району Миколаївської області, а також до інших населених пунктів України.

ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність даної пропозиції, при цьому, бажаючи систематично отримувати власну матеріальну вигоду від незаконного збуту психотропних речовин, керуючись корисливим мотивом, прийняли пропозицію ОСОБА_8 та дали свою добровільну згоду на спільну злочинну діяльність.

Таким чином, добровільно зорганізувавшись у стійке об`єднання, ОСОБА_8 , довів членам організованої групи ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 детальний план спільної злочинної діяльності, розподілив ролі та функції кожного учасника, направлені на успішне його виконання та досягнення злочинної мети - отримання прибутку, а також загальні правила поведінки та обумовленої конспірації.

При цьому, вказані особи були обізнані про дії один одного і направляли свої зусилля на досягнення єдиного для всіх злочинного результату отримання незаконного прибутку.

Відповідно до плану злочинної діяльності, співучасникам організованої групи були відведені наступні функції.

Зокрема, ОСОБА_5 відводилася функція щодо:

- замовлення психотропної речовини у ОСОБА_11 на своє ім`я;

- зберігання за місцем мешкання психотропної речовини, для подальшої передачі ОСОБА_8

- перекази грошових коштів за психотропну речовину ОСОБА_11 (збирання відповідної суми грошових коштів, за відповідний об`єм психотропної речовини);

- доставляння автомобілем наркотичних засобів та психотропних речовин в зіп пакетах з відділень «Нової пошти» до ОСОБА_8 ;

Керівництво організованою групою взяв на себе ОСОБА_8 , який, згідно з планом злочинної діяльності, відвів собі функції щодо:

- загального керівництва діями членів організованої групи ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ;

- організацію збуту психотропних речовин і отримання прибутку;

- систематичне незаконне придбання, зберігання і перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних засобів, шляхом передачі з рук в руки на території м. Первомайська та Первомайського району Миколаївської області;

- забезпечення психотропними речовинами учасників групи, для подальшого їх збуту;

- використання та дотримання членами групи методів конспірації своєї злочинної діяльності;

- отримання від клієнтів грошових коштів за придбані психотропні речовини;

- забезпечення фінансування злочинної діяльності і розподілу прибутку між усіма співучасниками.

Дисциплінованість членів організованої групи підтримувалась її згуртованістю, підпорядкованістю, виконанням вказівок керівника, чітким розподілом ролей між учасниками групи, усвідомленням кожним з учасників того, що успішне досягнення злочинної мети групи можливе лише при належному виконанні ними своїх функцій згідно розподілу ролей.

Отже, у період з жовтня 2024 р. по 24.04.2025 р. ОСОБА_8 , діючи в складі організованої злочинної групи зі ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, незаконно збували психотропні речовини на території м. Первомайська та Первомайського району Миколаївської області.

24.04.2025 р. ОСОБА_5 затриманий, в порядку ст. 208 КПК України, та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

26.04.2025 р. ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз до 20.09.2025 р.

Досудове розслідування у даному провадженні ухвалою слідчого судді від 22.07.2025 р. продовжено до 24.09.2025 р.

10.09.2025 р. прокурором Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_12 , в порядку ст. 290 КПК України, слідчому надано доручення про повідомлення підозрюваним та їх захисникам про завершення досудового розслідування та того ж дня, підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника повідомлено про завершення досудового розслідування, відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів досудового розслідування та надано доступ стороні захисту до матеріалів провадження, обсяг якого становить понад 25 томів документів, а також значна кількість матеріальних носіїв, що зумовлює досить тривалий час ознайомлення сторони захисту з цими матеріалами.

16.09.2025 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить продовжити підозрюваному ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідності виконання органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, з урахуванням завершення досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам та меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існують і на час розгляду клопотання не зменшились.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому існує обґрунтований ризик його ухилення від органів слідства та суду.

З огляду на обізнаність підозрюваного ОСОБА_5 з обставинами провадження та колом учасників, у разі його звільнення існує реальна можливість його узгодження позицій, схиляння до відмови від показань чи їх спотворення як безпосередньо, так і через третіх осіб, а тому ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних є доведеним.

Зважаючи на характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних речовин протягом тривалого часу, повторність та узгодженість дій, у поєднанні з воєнним станом і підвищеними загрозами для публічної безпеки свідчить про реальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що наявні ризики не зменшились та не відпали, а також не можуть бути усунуті шляхом застосування альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, що пов`язано як із тяжкістю інкримінованого злочину, так і з особливостями поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя правильно врахував обсяг та складність та об`єм кримінального провадження, необхідність виконання вимог ст. 290 КПК України, пов`язаних із відкриттям матеріалів стороні захисту значного обсягу, як письмових матеріалів (25 томів) так і електронних носіїв інформації.

Отже, ознайомлення сторони захисту не може бути завершене до завершення строку дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, що додатково виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу.

Відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 судимостей, наявність певних хвороб та міцних соціальних зв`язків, в даному випадку, не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисника про те, що строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжено поза межами строку досудового розслідування, апеляційний суд доходить наступного.

Положеннями ст. 290 КПК України передбачено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Третя судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2021 р. (справа № 344/6630/17) наголосила, що досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має три ключові віхи: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України, яке не має точок дотику із завершенням досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Отже, законодавством передбачено, що саме з моменту відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 290 КПК України, строки ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не включаються у загальний строк досудового розслідування.

Зважаючи на те, що наразі, органом досудового розслідування з 10.09.2025 р. стороні захисту, в порядку ст. 290 КПК України, відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення, тобто строк досудового розслідування не закінчився, а перервався до моменту здійснення прокурором однієї з дій, зазначених у ч. 2 ст. 283 КПК України (закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру), тому підстав вважати, що підозрюваному ОСОБА_5 продовжений строк тримання під вартою поза межами допустимого строку не має.

Слід зауважити, що в даному випадку, факт ознайомлення сторони захисту із завершенням досудового розслідування та відкриттям матеріалів провадження 16.09.2025 р., не свідчить про будь-яке порушення прав сторони захисту, оскільки досудове розслідування офіційно тривало до 24.09.2025 р., а отже органом досудового розслідування не порушені будь які строки.

Отже, враховуючи характер інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з огляду на особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним, який на даному етапі здатен забезпечити досягнення мети кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 немає, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3