Справа №490/7397/25
Провадження №1-кп/490/717/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

10 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районного суду м. Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Миколаїв клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000461 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїв Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0000461 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Від прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор обґрунтовує клопотання наявністю ризику, передбаченого п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відсутні, оскільки він не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та просили відмовити в його задоволені, оскільки ризики не підтверджені, або змінити запобіжний захід.

Додатково обвинувачений надав суду клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а також клопотання про зменшення суми застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді 13.06.2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 242240 гривень. Ухвалою слідчого судді від 08.08.2025 року продовжено строк тримання під вартою до 13.09.2025 року. Ухвалою суду від 10.09.2025 року продовжено строк тримання під вартою до 08.11.2025 року з можливістю внесення застави у розмірі 181680 гривень. В подальшому Ухвалою суду від 03.11.2025 року продовжено строк тримання під вартою до 01.01.2026 року з можливістю внесення застави у розмірі 181680 гривень. Ухвалою суду від 23.12.2025 року продовжено строк тримання під вартою до 20.02.2026 року з можливістю внесення застави у розмірі 181680 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, впливати на свідка підтвердилися.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким, яке передбачає можливість реального позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що дає підстави вважати, що обвинувачений з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від суду, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також продовжує існувати ризик впливу обвинуваченим на свідка у кримінальному провадженні, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. За змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов суд доходить висновку про достатню вірогідність продовження ризику впливу на свідка, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_4 може здійснювати на нього вплив з метою спонукання його до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які йому відомі.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведений, а отже він до уваги не береться.

Згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3328 гривень

При визначені розміру застави суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 з 11.06.2025 року тримається під вартою, судом постановлена ухвала про допит залегендованої особи в якості свідка, але прокурором не забезпечено явку вказаної особи, також прокурором надано Протокол негласної слідчої (розшукової дії), але забезпечити технічного фахівця, який зміг би відтворити відеофайли - по теперішній час не зміг.

Керуючись вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи суму застави з урахуванням часу розгляду справи та їх обставин, як альтернативного запобіжного заходу враховуються обставини кримінального правопорушення, його мотив та тяжкість, особу обвинуваченого, його матеріальне становище, суд приходить до переконання за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченого покладених на нього обов`язків, гарантуватиме належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не є для нього завідомо непомірною.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 176-178, 182-183, 194, 196-197, 315, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

В задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зменшення суми застави -задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження за №0000461 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2025 року, на 60 днів, до 10 квітня 2026 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 133120 гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_4 слід негайно звільнити з-під варти.

У разі внесення вказаної застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із м.Миколаєва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматись від спілкування з свідками, експертами у вказаному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на обвинуваченого може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик суду.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1