Справа № 216/7622/25
провадження 1-кп/216/432/26
ВИРОК

іменем України

21 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні крмінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001725 від 13.08.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Нововоронцовка Херсонської області, громадянин України, який має професійно-технічну освіту, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб не має, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший навідник кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2025 приблизно о 18:20 годин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до гарнізонного будинку офіцерів відділення Військової служби правопорядку (далі - ВСП) військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 (місце тимчасового тримання військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину), де через огорожу спілкувався зі своїм знайомим військовослужбовцем ОСОБА_7 , який там утримувався за самовільне залишення військової частини.

Під час спілкування з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 побачив на території даного будинку офіцерів раніше йому незнайомого військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на посаді старшого стрільця 1-ї групи охорони та патрульно-постової служби 1-го взводу охорони та патрульно-постової служби 1-ї роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 , з яким затіяв сварку з приводу нібито неправильного несення служби, розуміючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу, що визначено ст. ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» від 07.03.2002, який виконує свої службові обов`язки на території вказаного гарнізонного будинку офіцерів. Після цього, ОСОБА_4 на вимогу ОСОБА_5 , який представився йому працівником ВСП Збройних сил України, та на прохання свого знайомого ОСОБА_7 припинив сварку та пішов звідти.

Цього ж вечора, 13.08.2025 приблизно о 18:40 годин ОСОБА_4 перебуваючи поблизу магазину «Делві», розташованого за адресою: мікрорайон Військове містечко-35/1Б в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, знову побачив ОСОБА_5 , який виконуючи покладені на нього службові обов`язки супроводжував військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до приміщення зазначеного магазину для здійснення покупок.

Відразу ж після цього, ОСОБА_4 достеменно знаючи що військовослужбовець ОСОБА_5 є працівниками правоохоронного органу - військовослужбовцем ВСП у ЗСУ, який перебував при виконання покладених -на нього службових обов`язків з супроводу військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 біля входу до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: мікрорайон Військове містечко-35, 1Б в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 - тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням покладених на нього службових обов`язків, приблизно о 18:40 годин 13.08.2025 умисно завдав працівнику правоохоронного органу - військовослужбовцю ВСП у ЗСУ ОСОБА_5 , який намагався чинити активний опір, завдаючи удари у відповідь, не менше 3 ударів обома кулаками в область обличчя.

Від отриманих ударів, потерпілий ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав колінами на землю, а ОСОБА_4 , обступивши його зі спини, умисно завдав потерпілому не менше 5 ударів обома кулаками в потиличну ділянку голови.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_4 , працівнику правоохоронного органу - старшому стрільцю 1-ї групи охорони та патрульнопостової служби 1-го взводу охорони та патрульно-постової служби 1-ї роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: перелом кісток носу із задовільним стоянням уламків, забійна рана на спинці носа ліворуч, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, понад 6 діб, але не більше 3-х тижнів.

Обвинувачепний ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому.

Надав показання, в яких повідомив, що 13.08.2025 він приїхав на ВСП яке знаходиться в районі Макулан до свого товариша. Де побачив потерпілого, після чого він зробив зауваження потерпілому і у них почався словесний конфлікт, після якого його попросили піти.

Пізніше біля магазину Делві він побачив потерпілого та двох інших військовослужбовців, які зайшли в магазин, а потерпілий залишився. Після чого він підійшов до потерпілого і у них почався конфлікт протягом якого, він завдав потерпілому ударів в область обличчя та голови.

Вказав, що йому було відомо, що потерпілий є працівником ВСП та знаходиться при виконанні службових обов`язків. Після затримання його привезли до ВСП де він примирився з потерпілим та попросив у нього вибачення, вони потисли один одному руки. До вчиненого ставиться критично. Зазначив, що планує повернутись до проходження військової служби.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Потерпілий в судовому засіданні 15.01.2026 надав показання, якими підтвердив обставини наведені в обвинувальному акті, зокрема потерпілий показав, що 13.08.2025 року він разом з іншими військовослужбовцями в Гарнізоному будинку офіцерів в районі Макулан здійснював свої службові обов`язки, щодо супроводу військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, серед яких був знайомий ОСОБА_4 з яким останній спілкувався. У потерпілого з ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, після якого ОСОБА_4 залишив територію Гарнізонного будинку офіцерів. Після чого потерпілий повів військовослужбовців, які здійснили СЗЧ до магазину Делві який знаходився неподалік, де біля магазину знаходився ОСОБА_4 .

Після того, як військовослужбовці яких він супроводжував, зайшли в магазин до нього підійшов ОСОБА_4 та почав його провокувати та спілкуватись на підвищених тонах, внаслідок чого відбувся конфлікт, під час якого обвинувачений завдав потерпілому ударів в область обличчя та голови. Після того, як продавчині з магазину здійняли галас, ОСОБА_4 з місця події зник.

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у порядку передбаченому частиною 3 ст. 349 КПК України, проти якого поетрпілий, захисник, обвинувачений не заперечиували.

На підставі ч. 3ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом потерпілого і обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення судового розгляду в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 винний у вчинені криміналльного правопорушення і його дії слід кваліфікувати, за ч .2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»(з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки.

Обставин, які, відповідно дост. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину (який є нетяжким), конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який не одружений є військовослужбовцем, раніше не судимий, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, характеристику за місцем проходження служби, відповідно до якої останній характирезується посередньо, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 протягом кримінального провадження добросовісно виконував обов`язки обвинуваченого, вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, був призваний на військову службу, приймав участь у бойових діях з відсічі збройної агресії російської федерації.

Крім того, судом враховане бажання ОСОБА_4 продовжувати нести військову службу та письмова згода командира військової частини НОМЕР_1 на продовження проходження ним військової служби.

Враховуючи викладені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а також конкретні обставини кримінального провадження, які в своїй єдності й сукупності знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, суд вважає, що від відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити з випробуванням згідно ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

13.08.2025 ОСОБА_4 був затриманий, 15.08.2025 йому був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який 24.09.2025 був змінений на тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Строк запобіжного заходу на момент винесення цього вироку є діючим.

Тому на підставі ч. 5, ч. 7 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення та строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту:

з моменту затримання ОСОБА_4 до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 13.08.2025 по 15.08.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 16.08.2025 по 23.09.2025 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі

з моменту засосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 24.09.2025 року по 21.01.2026 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання.

Зважаючи на призначене судом покарання, а також, враховуючи положення ст.377 КПК України, суд вважає необхідним запобіжний захід у вигляді трмання під вартою скасувати та звільнити обвинуваченого з-під варти негайно в залі суду.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 369-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на один рік, поклавши на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, за місцем проходження ним військової служби, а у випадку його звільнення з військової служби до уповноваженого органу з питань пробації за місцем його проживання; повідомляти командира військової частини, за місцем проходження ним військової служби, а у випадку його звільнення з військової служби уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання про зміну місця свого проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини, за місцем проходження ним військової служби, а у випадку його звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

Нагляд за ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати та негайно звільнити його з-під варти.

На підставі ч. 5, ч. 7 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення та строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту:

з моменту затримання ОСОБА_4 до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 13.08.2025 по 15.08.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 16.08.2025 по 23.09.2025 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі

з моменту засосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 24.09.2025 року по 21.01.2026 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- змив дистельованою водою на стерильний марлевий тампон речовини бурого кольору біля входу до магазину, який поміщено до паперового кнверту та опломбовано наліпкою № NPU-3849106 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілому.

Суддя ОСОБА_11