Справа № 458/892/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

прокурори Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпіла сторона:

потерпіла ОСОБА_5 ,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2025 року № 0000083 за обвинуваченням ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Климець Сколівського району Львівської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, пенсіонер, вдівець, не є особою з інвалідністю, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 05.07.2025 року, приблизно о 15.00 год, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації, в якому перевозив пасажира ОСОБА_5 , рухаючись ним по вул. Івана Франка у с. Верхнє Висоцьке Самбірського району Львівської області автодорогою Бориня-Мохнате в напрямку до с. Мохнате Стрийського району Львівської області, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: Розділу 1 «Загальні положення» п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п.1.10 (в частині визначення термінів «дорожня обстановка», «узбіччя»), Розділу 2 «Права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів» п. 2.3 б) ( для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.3 д) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та Розділу 13 «Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд» п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразились у тому, що він рухаючись вищевказаним автомобілем у світлу пору доби в межах населеного пункту, при проїзді затяжного повороту дороги ліворуч відносно напрямку його руху, проявив неуважність до дорожніх умов та дорожньої обстановки, відповідно не реагував на їх зміну, в результаті чого, без причин технічного характеру, допустив виїзд автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації, за межі проїзної частини дороги праворуч відносно його напрямку руху на узбіччя з подальшим перекиданням вказаного транспортного засобу. В результаті порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних вимог ПДР, пасажир автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації ОСОБА_5 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту тупу травму шийного відділу хребта у вигляді зміщення п`ятого та шостого хребців по відношенню один до одного; закриту тупу травму живота у вигляді розриву селезінки та множинних розривів брижі тонкого кишечника, які супроводжувались кровотечою у черевну порожнину тіла; садно та крововилив на черевній стінці, крововилив на спині. Вказана тупа травма живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя; травма шийного відділу хребта до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; садно та крововилив до легких тілесних ушкоджень.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій особі.

Позиції учасників судового провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Не заперечив щодо призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами, на підставі 75 КК України просив звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України.

Позиція потерпілої сторони.

Потерпіла ОСОБА_5 претензій до обвинуваченого не має, просила суворо не карати ОСОБА_6 .

Позиція сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_6 судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю та надав суду такі показання, що він 05.07.2025 року приблизно о 15.00 год, керував автомобілем марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком іноземної реєстрації, який належить сину двоюрідної сестри ОСОБА_5 , в якому перевозив пасажира ОСОБА_5 . Рухаючись автомашиною у с. Верхнє Висоцьке Самбірського району Львівської області автодорогою Бориня-Мохнате в напрямку до с. Мохнате Стрийського району Львівської області, його стало погано, порушив Правила дорожнього руху, з`їхав з дороги на обочину, внаслідок чого виникла ДТП. Пасажирка отримала численні тілесні ушкодження. Визнав, що дорожньо-транспортна подія виникла з його вини через неуважність і нехтування Правилами дорожнього руху, за що шкодує, щиросердено кається просив суворо не карати.

Зазначені пояснення обвинуваченого суд оцінює в сукупності з іншими доказами, які підтверджують, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження. Показання в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння обвинуваченою особою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду у порядку ст.94 КПК України.

Учасники провадження не заперечили щодо дослідження в судовому засіданні доказів, зазначених прокурором.

Судом під час судового засідання були безпосередньо досліджені письмові матеріали кримінального провадження, щодо достовірності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, з боку сторони захисту ніяких зауважень щодо наданих документів, заявлено не було.

Досліджені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, свідчить про те, що він усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, визнання ним своєї вини також свідчить про його бажання нести відповідальність за вчинене.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 , незважаючи на визнання ним своєї вини, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами поясненнями потерпілої особи.

Досліджені докази узгоджуються з дослідженими поясненнями обвинуваченого в частині, що він порушив вимоги Розділу 1 «Загальні положення» п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п.1.10 (в частині визначення термінів «дорожня обстановка», «узбіччя»), Розділу 2 «Права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів» п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.3 д) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та Розділу 13 «Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд» п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразилися в тому, що він, рухаючись вищевказаним автомобілем у світлу пору доби в межах населеного пункту, при проїзді затяжного повороту дороги ліворуч відносно напрямку його руху, проявив неуважність до дорожніх умов та дорожньої обстановки, відповідно не реагував на їх зміну, в результаті чого, без причин технічного характеру, допустив виїзд автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації, за межі проїзної частини дороги праворуч відносно його напрямку руху на узбіччя з подальшим перекиданням вказаного транспортного засобу. В результаті порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних вимог ПДР, пасажир автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації ОСОБА_5 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту тупу травму шийного відділу хребта у вигляді зміщення п`ятого та шостого хребців по відношенню один до одного; закриту тупу травму живота у вигляді розриву селезінки та множинних розривів брижі тонкого кишечника, які супроводжувались кровотечою у черевну порожнину тіла; садно та крововилив на черевній стінці, крововилив на спині. Вказана тупа травма живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя; травма шийного відділу хребта до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; садно та крововилив до легких тілесних ушкоджень і отримані пояснення і докази є чіткими та послідовними, а також узгоджуються з дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані вірно оскільки, він, як особа, яка керує транспортним засобом, при вищезазначених обставинах своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій особі ОСОБА_5 .

Правова оцінка та мотиви суду

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст..62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст..17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Згідно з вимогами ст..91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушенням, передбачене кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення є безпека руху автомобільного транспорту (усі види автомобілів ), а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя і здоров`я особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, який приводяться в рух двигуном внутрішнього згоряння з робочим об`ємом понад 50 см, що забезпечує конструктивну швидкість, яка перевищує 40 км/год і для керування якими потрібне посвідчення, що видається органами головного сервісного центру МВС і надає право пересування шляхами загального користування і такий транспортний засіб підлягає обов`язковому страхуванню цивільної відповідальності, порушив вимоги Розділу 1 «Загальні положення» п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п.1.10 (в частині визначення термінів «дорожня обстановка», «узбіччя»), Розділу 2 «Права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів» п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 2.3 д) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та Розділу 13 «Дистанція, інтервал, зустрічний роз`їзд» п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразилися в тому, що він, рухаючись вищевказаним автомобілем у світлу пору доби в межах населеного пункту, при проїзді затяжного повороту дороги ліворуч відносно напрямку його руху, проявив неуважність до дорожніх умов та дорожньої обстановки, відповідно не реагував на їх зміну, в результаті чого, без причин технічного характеру, допустив виїзд автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» за межі проїзної частини дороги праворуч відносно його напрямку руху на узбіччя з подальшим перекиданням вказаного транспортного засобу, результаті пасажир автомобіля марки «Opel» моделі «Astra» ОСОБА_5 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту тупу травму шийного відділу хребта у вигляді зміщення п`ятого та шостого хребців по відношенню один до одного; закриту тупу травму живота у вигляді розриву селезінки та множинних розривів брижі тонкого кишечника, які супроводжувались кровотечою у черевну порожнину тіла; садно та крововилив на черевній стінці, крововилив на спині. Вказана тупа травма живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя; травма шийного відділу хребта до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; садно та крововилив до легких тілесних ушкоджень

Вказані наслідки отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_5 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_6 автомобіля «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації Правил дорожнього руху, а саме:

п.1.3. згідно з яким повинен знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху;

п. 1.5 згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 б) згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі);

п. 2.3 д) згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху);

п.2.10 а) згідно з яким, уразі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

п.10.1 згідно з яким, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1. згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.4. згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістк не більше 50 км/год;

п. 13.1 згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

В діях ОСОБА_6 проявилася об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки присутні обов`язкові ознаки як діяння, обстановка, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Судом встановлено, що діяння ОСОБА_6 полягає в тому, що він здійснюючи процес керування рухомою машиною, яке починається рухом ходової частини машини та закінчується припиненням руху, з початку і до кінця руху зобов`язаний був дотримуватися встановлених правил водіння, порушив правила безпеки дорожнього руху, яке було вчинено було шляхом вчинення дій, які заборонені правилами, а також не виконав дії, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху.

Судом встановлено, що діяння ОСОБА_6 пов`язані з недотриманням вимог відповідних нормативних актів Правил дорожнього руху. Окрім цього, судом встановлено, що правопорушення ОСОБА_6 вчинено в обстановці, в якій вчинене діяння та наслідки настали в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортного засобу.

Кримінальна відповідальність ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України настає, оскільки ним заподіяно наслідки у вигляді фізичної шкоди потерпілій особі в результаті порушення Правил дорожнього руху.

В діях ОСОБА_6 існує причинний зв`язок між його діянням і наслідками.

Правопорушення, вчинене ОСОБА_6 є закінченим, оскільки настали наслідки заподіяння потерпілій особі тілесних ушкоджень.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 є суб`єктом злочину, оскільки він є осудною особою, оскільки досяг 16-річного віку і керував транспортним засобом, незважаючи на те, що у нього наявне право володіння чи користування цим транспортним засобом, посвідчення на право управління даним транспортним засобом.

Окрім цього, згідно вимог ч.1 ст. 22 КК України ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності, оскільки до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Діями ОСОБА_6 відображена суб`єктивна сторона правопорушення у формі необережної вини, як психічного ставлення до вчинюваної ним дії та наслідків, виражене у формі необережності, оскільки він передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, повинен був і міг їх передбачити.

Кваліфікуючою ознакою вчиненого ОСОБА_6 є спричинення в результаті порушення правил дорожнього руху тяжкості тілесні ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_6 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій особі тяжкі тілесні ушкодження.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, під час розгляду кримінального провадження підтверджено порушення ним правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяли потерпілій особі тяжкі тілесні ушкодження при встановлених судом фактичних обставинах, поза розумним сумнівом, його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст..65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд по даному кримінальному провадженню, вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_6 , вирішує питання призначення йому покарання у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, відповідно до положень Загальної частини кримінального кодексу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховуючи те, що ОСОБА_6 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з вирішенням підстав призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки відсутня сукупність кримінальних правопорушень, а також у відсутність угоди про примирення або угоди про визнання вини.

Разом з тим, судом враховується думка прокурора, який в судових дебатах не заперечував щодо призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, негативного відношення обвинуваченого до скоєного, про можливість виправлення ОСОБА_6 , про можливість вирішення питання і прийняття рішення по справі із застосуванням вимог ст..75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Згідно ст..50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, як законний захід особливої форми державного примусу, як одну з форм реалізації кримінальної відповідальності, індивідуалізації застосування примусу тільки до особи, визнаної винною у вчинені злочину і таке покарання має на меті не тільки кару, а й покарання необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і не повинно мати на меті завдання фізичних страждань або принизити людську гідність.

Судом враховано, що відповідно до ч.ч.1,3,5 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим правопорушення є тяжким злочином, оскільки це є передбачене кримінальним кодексом діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Також приймається до уваги те, що згідно вимог ст.. 13 КК України злочин, вчинений ОСОБА_6 є закінченим злочином, оскільки фактично настали суспільно небезпечні наслідки, передбачені ч. 2 ст. 286 КК України, як обов`язкова ознака об`єктивної сторони даного правопорушення.

Згідно вимог ст.. 19 КК України ОСОБА_6 є осудним, який під час вчинення кримінального правопорушення усвідомлював свої дії, правильно розумів фактичні об`єктивні ознаки злочину, а саме, що дії скеровані були на порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, знав в якій обстановці вчиняє свої дії, знав і усвідомлював в якому місці вчиняє дії, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, повинен був і міг їх передбачити.

ОСОБА_6 не вчинив правопорушення за обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння не вчиняв правопорушення при необхідній обороні, не вчиняв дії стосовно особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, його правопорушення не здійснено у стані крайньої необхідності, внаслідок фізичного або психічного примусу, або при виконанні незаконного наказу чи розпорядження, а також в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_6 враховано позитивні і негативні соціальні, фізичні, психічні і правові елементи характеристики особи.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і класифікацію вчиненого ним кримінального правопорушення.

Судом враховано психічні ознаки, оскільки на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, і відсутність психічного розладу, що вбачається з довідки виданої комунальним некомерційним підприємством «Сколівська центральна міська лікарня».

Згідно вимоги УІТ (ВІТ) до кримінальної відповідальності не притягувався.

Характеризується за місцем проживання позитивно, що вбачається з громадської характеристики виданої Козівською сільською радою. До даних, які характеризують ОСОБА_6 з позитивної сторони, суд відносить усі сукупні позитивні дані про особу і, зокрема, сумлінне ставлення до виконання своїх громадських обов`язків, оскільки наявна позитивна поведінка у побуті, та також дотримання правил співжиття, участь його у суспільному житті.

Як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду мав належну процесуальну поведінку, у скоєному покаявся, не намагався уникнути від відповідальності, що також характеризує ОСОБА_6 з позитивної сторони.

Враховано відсутність сім`ї, оскільки є не одружений, в склад його сім`ї не входять малолітні чи неповнолітні діти, є особою похилого віку, пенсіонер, проживає в с.Климець Стрийського району Львівської області. Судом враховане те, що має постійне місце проживання та реєстрації, не є депутатом.

Судом враховано як обставину, яка пом`якшує покарання, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України є похилий вік винного у вчиненні злочину, оскільки ОСОБА_6 вже в похилому віці не маючи прихильності до антисуспільних поглядів та звичок, сформував свою свідомість, не притягувався до кримінальної відповідальності.

Судом враховано обставину, що пом`якшує відповідальність, як відвернення винним шкідливих наслідків вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_6 своїми власними активними діями, а не при допомозі третіх осіб, після скоєного, просив пробачення в потерпілої особи, вибачився, потерпіла з обвинуваченим продовжує спілкуватися, не ворогують після подій дорожньо-транспортної події.

Разом з тим, суд враховує, що обвинувачений відповідно до ст..12 КК України вчинив тяжкий злочин, за який санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання за вчинене кримінальне правопорушення позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, на протязі всього судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнавав, відомості про працевлаштування в справі відсутні, потерпілим приніс свої вибачення, потерпілі претензій матеріального та морального характеру не мають оскільки провів добровільне відшкодування, у скоєному покаявся, вину визнав, не намагався уникнути від відповідальності.

Таким чином, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_6 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Окрім цього, на думку суду обставиною, яка пом`якшує покарання, що не передбачена ч. 1 ст. 66 КК України, але враховується як така на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, є вчинення винним злочину вперше. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам дано роз`яснення, відповідно до якого особам, які вперше вчинили злочини, доцільно призначати менш суворе покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлені.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням обставин кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України. При цьому суд вважає за доцільне застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на визначений строк.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи, що особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне для попередження нових злочинів, ставлення обвинуваченого до скоєного правопорушення, його наслідки, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначено покарання, у виді позбавлення волі, але вважає можливим від призначеного покарання звільнити з випробуванням, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, та з покладанням на нього обов`язків передбачених ст.. 76 КК України.

Суд вважає, що оскільки обвинувачений провину свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, мав належну процесуальну поведінку, висловлює жаль з приводу вчиненого, згідний нести кримінальну відповідальність за вчинене, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинене створило у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він зробив належні висновки для себе, матеріальна або моральна шкода повністю відшкодована, потерпіла особа претензій не має, відбулося примирення між винною та потерпілою особою, між обвинуваченим і потерпілою продовжують існувати людські стосунки, у зв`язку з чим, на думку суду, встановлені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 правопорушення, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_6 - усвідомлення протиправності вчиненого діяння, висловлювання критичного відношення до своїх дій, вибачення перед потерпілою зважаючи на характеризуючі дані особи, суд дійшов висновку, що ці фактори істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, по справі встановлені обставини, що пом`якшують покарання настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, що призначення йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст..75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України буде справедливим.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Покарання яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_6 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_6 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

У кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта.

По справі були проведені експертиза сектору автотехнічних досліджень Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-25/16593-ІТ від 28 липня 2025 року в сумі 4 457, 00 грн, інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю № СЕ-19/114-25/16592-ІТ від 22 липня 2025 року в сумі 4 457, 00 грн, інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю № СЕ-19/114-25/16591-ІТ від 21 липня 2025 року в сумі 4 457, 00 грн. Загальний розмір витрат на залучення експертів становлять 13 371 грн.

Оскільки по справі наявні процесуальні витрати, суд в такому випадку вирішує дане питання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення експертиз сектору автотехнічних досліджень Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України підлягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі на користь держави.

Згідно ст..374 ч.4 п.2 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов.

Відповідно до ч.1 ст.129, абз.7 п.2 ч.3 ст.374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

В рамках кримінального провадження потерпілою стороною не був заявлений цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.

Оскільки по справі відсутній цивільний позов, суд в такому випадку не вирішує дане питання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У зв`язку з наявністю речових доказів, дане питання вирішувати наступним чином.

Вимогами ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст..100 КПК України.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази автомобіль марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації належить благодійному фонду «Твори добрі справи» і переданий в користування ОСОБА_7 .

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області 08.07.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на автомобіль марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації, який належить благодійному фонду «Твори добрі справи» як гуманітарна допомога і переданий в користування ОСОБА_7 скасувати.

Речовий доказ, який згідно постанови про визнання та приєднання до справи речового доказу від 24.07.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні - медичну карту стаціонарного хворого №68120 громадянку ОСОБА_5 повернути КНП Стрийської міської ради`Територіального медичного об`єднання» «Стрийська міська об`єднана лікарня».

При вчиненні правопорушення ОСОБА_6 було судом встановлено, що ОСОБА_6 не було використано сторонні знаряддя і засоби, а тому питання спеціальної конфіскації суд не вирішує.

Інші письмові докази і характеризуючі особу матеріали, які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи.

Запобіжний захід обвинуваченому обирався згідно ухвали слідчого судді Турківського районного суду Львівської області 27.08.2025 року у вигляді особистого зобов`язання до 30.09.2025 року, який не продовжувався.

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_6 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст.7, 8, 9, 22, 30-33, 84-86, 110, 318, 319, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76, ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженої особи.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк додаткового покарання рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 не обирати і не застосовувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області 08.07.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на автомобіль марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації, який належить благодійному фонду «Твори добрі справи» як гуманітарна допомога і переданий в користування ОСОБА_7 , що зберігається на території майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (юридична адреса: вул. В.Стуса,14 м.Турка Самбірський район Львівська область) скасувати.

Речові докази після вступу вироку в законну силу

автомобіль марки «Opel» моделі «Astra» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » іноземної реєстрації, який належить благодійному фонду «Твори добрі справи» як гуманітарна допомога і переданий в користування ОСОБА_7 , що зберігається на території майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (юридична адреса: вул. В.Стуса,14 м.Турка Самбірський район Львівська область) - повернути і залишити у власності законного власника і користувача ОСОБА_7 ;

-CD-диск на який записано інформація про період лікування потерпілої ОСОБА_5 в медичному закладі після ДТП , і який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 вважати переданим і залишити у власності ОСОБА_5 ;

-медичну карту стаціонарного хворого №68120 громадянку ОСОБА_5 , яка згідно постанови про визнання та приєднання до справи речового доказу від 24.07.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні - повернути КНП Стрийської міської ради`Територіального медичного об`єднання» «Стрийська міська об`єднана лікарня».

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження після вступу вироку в законну силу - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів, ухвали слідчого судді, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при кримінальній справі.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за проведені інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-25/16593-ІТ від 28 липня 2025 року в сумі 4 457, 00 грн, інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю № СЕ-19/114-25/16592-ІТ від 22 липня 2025 року в сумі 4 457, 00 грн, інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю № СЕ-19/114-25/16591-ІТ від 21 липня 2025 року в сумі 4 457, 00 грн, а всього загальний розмір витрат на залучення експертів становлять 13 371,00 грн за наступними реквізитами: Одержувач: ГУК Львів/Львівська тг/24060300; Код отримувача: (ЗКПО) 38008294; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); р/р: UA0013933.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1