Провадження № 1-в/127/707/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України. Подання мотивоване тим, що ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Станом на 25.12.2025 відбув 27 років 11 місяців 03 дні призначеного строку покарання. Засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання має двадцять одне заохочення, сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, які на даний час зняті та погашені і відповідно частини 14 статті 134 Кримінально - виконавчого кодексу України та вважається таким, що не має стягнення. На виробництві установи не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою території установи ставиться з розумною ініціативою. В скоєному злочині розкається, висловлює позитивні наміри на життя, став на шлях виправлення. Наведене стало підставою звернення з вказаним поданням.

В судовому засіданні представник ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» подання підтримав та вказав, що засуджений відбув майже 28 років призначеного покарання, став на шлях виправлення, має більше двадцяти заохочень за участі у програмі творчості та за здійснення ремонту.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав подання та просив його задовольнити. Вказав, що він став на шлях виправлення, вину у вчиненні злочину визнає у повному обсязі, в установі виконання покарань отримує заохочення за виконання ремонтних робіт та участь у творчих конкурсах. В установі не працевлаштований через відсутність роботи.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримала подане подання.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення подання та вважав за можливе замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на 20 років позбавлення волі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання та особову справу засудженого ОСОБА_6 дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

З особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Київського міського суду від 27.10.1999 року за ст. ст. 140 ч. 3, 93 п. п. «б, е, ж, з, і», 117 ч. 4, 42 КК України до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією майна, яке його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.06.2000 року покарання замінено на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією майна, яке його власністю.

Початок строку відбування покарання 22.01.1998 року.

Таким чином, на момент звернення із поданням ОСОБА_6 відбув визначений ч. 5 ст. 82 КК України строк покарання та за вказаним критерієм покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років за наявності двох умов: відбуття засудженим ОСОБА_6 не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та доведення останнім, що він став на шлях виправлення.

Частиною 1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до статті 6 КВК України основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання щодо можливості застосування ст. 82 КК України, суд повинен враховувати дані про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Оцінюючи вказану обставину, суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 відбуває покарання з 22.01.1998 року.

З вказаного часу ОСОБА_6 жодного дня не працював. Доказів того, що 28 років ОСОБА_6 не працював не з власної ініціативи, а тому, що на протязі такого тривалого часу у установі не знайшлось жодної можливості для працевлатування хоч на короткі періоди, суду не надано.

Так, в матеріалах особової справи відсутні заяви засудженого із проханням працевлаштувати, відсутні відмовсті про те, що ОСОБА_6 не працевлаштований не з його вини, а з вини установи відбування покарань.

Зазначений період тривалістю 28 років і відсутність жодного працевлаштування переконує суд, що ОСОБА_6 є не щирим та повідомляє корисну для ного версію про відсутність можливості для працевлаштування. Поряд з цим інші засуджені вказаної установи працюють з різною періодичністю, при умові, що мають таке бажання.

З характеристики та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_6 за час відбування покарання має двадцять одне заохочення, як зазначено самим засудженим, за участі у творчих конкурсах.

Вказане звичайно позитивно характеризує засудженого, але лише як талановиту творчу особистість, яка прагне до творчого розвитку. Разом з тим творчий хист не є ознакою виправлення, а є ознакою наявності таланту та бажання зайняти свій час конструктивно. Крім того, за період відбування покарання ОСОБА_6 сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені. Разом з тим, вказаний факт і характеризує процес виправлення засудженої особи.

Відповідно до довідки, виданої головним бухгалтером-начальником фінансового відділу ДУ «Вінницька УВП (№ 1)», в бухгалтерії знаходились на виконанні три виконавчі листи № 1-77 від 27.10.1999 року, виданих Київським міським судом про стягнення коштів з доходів засудженого ОСОБА_6 на загальну суму 51914 грн 39 коп. на користь різних стягувачів, а саме:

- моральна шкода на користь ОСОБА_9 - 30000 грн. 00 коп.;

- матеріальна шкода на користь ОСОБА_9 - 21600 грн. 00 коп.;

- судові витрати - 485 грн 72 коп.;

Залишок невідшкодованих сум за виконавчими документами складає 51914 грн 39 коп.

Засуджений нічого за виконавчими листами протягом 28 років не сплатив.

Як вбачається із медичної довідки, ОСОБА_6 в загальному здоровий.

З характеристики на засудженого вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній, що свідчить про те, що засуджений на даний час становить суспільну небезпеку.

Відповідно до наданого висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 слідує, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 81.

Суд звертає увагу, що набравши за цими критеріями 65 або більше балів, вважається, що засуджена стала на шлях виправлення. На думку суму, показник у 81 балів в сукупністю з вищезазначеними обставинами не свідчать, що на даний момент існують беззаперечні та переконливі докази готовності засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, тобто свідчать про те, що засуджений стала на шлях виправлення. Оскільки у висновку зазначено, що засуджений піддатливий до тиску іншої людини або групи, має низьку нервово-психічну стійкість.

Крім цього, засудженому ОСОБА_6 ухвалою Верховного Суду України від 15.06.2000 року вже замінено призначене покарання на більш м`яке, яким є довічне позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає, що матеріали подання, додані до нього докази не дають підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності сім разів, не працевлаштований, не працював 28 років, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 та ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюються як середній, що свідчить про неналежну поведінку засудженого під час відбування покарання та ставить під сумнів успішність процесу виправлення.

Враховуючи сукупність вищевикладеного та виходячи з того, що питання про можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про заміну засудженому ОСОБА_6 покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя:

Судді: