Справа № 215/6704/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з обвинуваченим ОСОБА_4 в ДУ «Синельниківська виправна колонія № 94» та захисником ОСОБА_5 , перекладачем ОСОБА_6 з власних засобів зв`язку, в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1 ч. 2, 255-2 ч. 1 КК України, ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1 ч. 2, 255-2 ч. 1, 309 ч. 1 КК України, ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1 ч. 2, 255-2 ч. 1, 255-3 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 20.08.2025 р. Тернівського районного суду містаКривого Рогу, обвинуваченому ОСОБА_4 , було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 18.10.2025 р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з призначенням слідуючого судового засідання за межами його дії.

Обвинувачений заперечує проти клопотання прокурора, так як не виконана ухвала про його етапування до СІЗО-4, двох судів, 9 місяців утримується під вартою, хоча не засуджений, але на цей час утримується хоча й один в камері, але в установі, де відбувають покарання особи, які засуджувалися по декілька разі. Оголосив голодування, порізався в знак протесту. Перебуває в розшуці в Росії, як ворог режиму.

Захисник заперечує проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , так як ризик переховування - абсурд, його продовжують утримувати в Синельніківській ВК, також утримується під вартою і по іншій справі, яка перебуває на розгляді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Впливати на свідків не може. Потрібно обрати заставу та відреагувати на невиконання ухвали про етапування обвинуваченого до СІЗО-4 та перевести його туди.

Прокурор заперечує проти визначення застави, так як кримінальні провадження, в яких обвинувачується, передбачають право суду не визначати її. Тримання під вартою саме в ВК № 94, де є слідчий ізолятор, було визначено у лютому 2025 р. за листом Обласної прокуратурита наказом Міжрегіонального управління Мін`юсту, щоб він не міг впливати на осіб в СІЗО № 4, а потім після винесення ухвали суду, 03.10.2025 р., таким же новим наказом.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, попередню ухвалу суду від 20.08.2025 р. про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, а саме, що заявлені раніше ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він обвинувачується у тому, що вчинив нові, особливо тяжкі злочини, за один із яких передбачено покарання від 9 до 15 років позбавлення волі, не працює, йому раніше повідомлялося про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тому зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які можуть підлягати допиту судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Він не є неповнолітнім або інвалідом, або особою похилого віку, тому може утримуватися в СІЗО.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та судом досліджені і їм надано оцінку. Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу захисником під час розгляду клопотання не наведено.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає від прокурора надання доказів того, що обвинувачений має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, не перебуваючи під вартою, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

У матеріалах провадження відсутні дані чи докази, які б свідчили про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого - з метою переховування, тиску на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, жодним чином не свідчить про неможливість вчиненя ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з викладеного та те, що попередніми ухвалами суду про продовження строку тримання під вартою, вже вирішувалося питання стосовно неможливості визначення застави, то суд, на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зазначені в цій ухвалі, не визначає розмір застави, так як ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 255-1, 255-2 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовільнити.

У клопотанні адвоката ОСОБА_5 - захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про визначення застави - відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 12.12.2025 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Оголошення повного тексту ухвали провести 20.10.2025 р. після 12-00 в залі № 4 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Суддя: