Провадження № 1-кс/756/3336/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження №0002748.

в с т а н о в и в:

25 листопада 2025 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження №0002748.

Суть скарги

Скарга обґрунтована тим, що 12 листопада 2025 року слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві розглянуто матеріали кримінального провадження №0002748, відомості про яке внесено 11 листопада 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 12 листопада 2025 року закрито кримінальне провадження №0002748 на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, тобто у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звернувся з даною скаргою.

Правові позиції сторін кримінального провадження

У судове засідання заявник не з`явився, при цьому подав заяву у якій просив розглянути скаргу без його участі та просив її задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив.

В судове засідання слідчий не з`явився, при цьому подав заяву у якій просив розглянути скаргу без його участі та відмовити у її задоволенні. Також надав копію постанови від 12 листопада 2025 року.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Встановлені обставини

Слідчим суддею встановлено, що 11 листопада 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомсти про кримінальне правопорушення за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

12 листопада 20205 року слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві розглянуто матеріали кримінального провадження №0002748, відомості про яке внесено 11 листопада 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України. Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 12 листопада 2025 року закрито кримінальне провадження №0002748 на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, тобто у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

11 листопада 2025 року допитано потерпілого ОСОБА_3 , який надав перелік речей, які були викрадені та їх вартість. Так, загальний матеріальний збиток становить 1 154 грн.

Мотиви, з яких слідча суддя виходить і положення закону, якими керується

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України. При цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до положень частин 1, 3, 5, 6 статті 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне .

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається, зокрема, з вступної частини, яка повинна містити відомості про місце і час прийняття постанови , прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови , мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивної частини, яка повинна містити відомості про зміст прийнятого процесуального рішення , місце та час (строки) його виконання , особу, якій належить виконати постанову , можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

У разі необхідності постанова слідчого, прокурора виготовляється в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису службової особи, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, або створюється з використанням Інформаційно-комунікаційної системи досудового розслідування відповідно до статті 106-1 цього Кодексу.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, повинно бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Тобто слідчий суддя зобов`язаний здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Як вбачається із постанови слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 12 листопада 2025 року, кримінальне провадження №0002748 від 11 листопада 2025 року закрито на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Відповідно до положень пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

До такого висновку слідчий дійшов шляхом вчинення таких слідчих дій, як допит потерпілого ОСОБА_3 11 листопада 2025 року, з якого вбачається, визначення розміру завданого матеріального збитку та зняття 12 листопада 2025 року показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису, та проведення огляду відеозапису, з якого вбачається факт викрадення майна, належного потерпілому.

Частиною 4 статті 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за крадіжку, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до пункту 3 Приміток до зазначеної Статті визначено, що у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначене, слід визначити предмет даного кримінального правопорушення, яким є чуже для винного майно, яке має певну вартість, може бути викрадене, привласнене, спожите, знищення тощо, яке не є предметом інших злочинів, передбачених окремими статтями Особливої частини КК України.

Саме вартість чужого майна як предмета правопорушень проти власності є критерієм розмежування кримінально-караного викрадення майна від дрібного викрадення такого майна. Оскільки, дрібне викрадення кваліфікується, як адміністративне правопорушення за статтею 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), якщо здійснюється шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Таким чином, необхідно, щоб вартість викраденого майна відповідала певній суми, яка щорічно встановлюється Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-1Х «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-1Х). Згідно з положеннями частини 1 статті 51 КУпАП визначено, що дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 статті 51 КУпАП передбачено, що дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, неоподатковуваний мінімум доходів громадян визначається з використанням наступних правил, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга розраховується у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Пунктом 3 частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028 грн.

Тобто, у 2025 році найменшою сумою викраденого майна для кваліфікації діяння, як крадіжка на момент вчинення кримінального правопорушення становить понад 3028 грн.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 7 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21) викладено висновок щодо зворотної дії змін до статей 185, 190, 191 КК України внаслідок набрання чинності Законом № 3886-IX.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Об`єднана палата зазначає, що відповідь на запитання, чи мають зміни, яких зазнали статті 185, 190, 191 КК України внаслідок зміни редакції статті 51 КУпАП, зворотну дію в часі, залежить від відповіді на запитання, чи є Закон № 3886-IX законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи у значенні статті 5 КК України .

Законом № 3886-IX у статті 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів.

Об`єднана палата виходить з того, що статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 9 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статті 51 КУпАП.

Як наслідок, Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 КК України.

Таким чином, враховуючи зазначене та зміст постанови слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, збиток завданий ОСОБА_3 є малозначним, що виключає кримінально-протиправне діяння.

Згідно із статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчим під час закриття кримінального провадження повно та всебічно досліджено обставини кримінального правопорушення, чинне національне законодавство, та винесено законну та вмотивовану постанову.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 7, 22, 110, 214, 284, 303-309, 369-372, 376 Кримінально процесуального кодексу України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

СУДДЯ ОСОБА_4