Справа № 645/1273/25
Провадження № 1-кп/645/322/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 від 13.01.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №757/2022 від 07.11.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» з 24 лютого 2022 року на території України оголошено загальну мобілізацію строком на 90 діб.

Указом Президента України №342/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №574/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з Указом Президента України №758/2022 від 07.11.2022 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №59/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №255/2023 від 01.05.2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №452/2023 від 26.07.2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №735/2023 від 06.11.2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №50/2024 від 05.02.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №272/2024 від 06.05.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №470/2024 від 23.07.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України №741/2024 від 28.10.2024 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» продовжено строк проведення загальної мобілізації в Україні із 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Згідно матеріалів, які містяться у ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.05.2005 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 був визнаний непридатним до несення військової служби та обмежено придатним до військової служби у військовий час за гр. І ст. 55-Б Розкладу хвороб (згідно Наказу Міністерства оборони України №2 від 1994 року). 12.05.2005 року ОСОБА_5 було присвоєно звання «солдат» та зараховано до запасу.

29.11.2024 року співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою встановлення повноти облікових даних запропонували добровільно проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . По прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_2 та після уточнення його облікових даних ОСОБА_5 було запропоновано пройти медичний огляд військово-лікарською комісією для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. На що останній погодився та добровільно отримав направлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.11.2024 та був записаний до журналу реєстрації направлень військовозобов`язаних на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що він поставив свій особистий підпис.

В процесі проходження медичного огляду лікарями ВЛК були оброблені аналізи ОСОБА_5 , які потім з`явилися на його сторінці в базі даних «HELSI». Лікарями ВЛК було виявлено, що на момент здачі аналізів, а саме на 29.11.2024, аналізи ОСОБА_5 перебувають в межах норми, ЕКГ та флюорографія також в нормі.

Далі ОСОБА_5 29.11.2024 добровільно пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії лікарями за адресою: АДРЕСА_2 , при якому в нього були виявлені незначні відхилення від норми у стані здоров?я та йому було поставлено діагноз «НД з синусовою тахікардією. Хронічний холецистит, ремісія. Епісидром, без вогнищевої симптоматики. Короткозорість середнього ступеня обох очей» та на підставі статті: 30В, 54В графи II Розкладу хвороб ОСОБА_5 був визнаний придатним до військової служби. Що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії N? 1/2932 від 29.11.2024 щодо ОСОБА_5 про його придатність до несення військової служби.

Після проходження медичного огляду ОСОБА_5 було надано для ознайомлення шляхом перегляду та прочитання його картку обстеження та медичного огляду, а також його довідку № 1/2932 від 29.11.2024 військово-лікарської комісії. Після чого ОСОБА_5 поставив свій особистий підпис в пункті 11 картки обстеження та медичного огляду, що підтверджує його ознайомлення з обов`язком надання повної та достовірної інформації стосовно стану його здоров`я, повідомлення про відповідальність за надання неповної та недостовірної інформації стосовно стану його здоров?я та ознайомлення з результатами його обстеження та медичного огляду. Жодних скарг на стан свого здоров?я після проходження медичного огляду ОСОБА_5 лікарям-членам ВЛК не заявляв, результати медичного огляду не оскаржував.

Після проходження медичного огляду, 30.11.2024 року офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 додатково ознайомив ОСОБА_5 з положеннями ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 336 Кримінального кодексу України та вручив під особистий підпис бойову повістку про прибуття ОСОБА_5 02.12.2024 року о 17:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого несення військової служби у складі команди № НОМЕР_1 . Також 30.11.2024 року офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 роз?яснив ОСОБА_5 наслідки ухилення від призову за мобілізацією та що його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності відповідно до діючого законодавства. Проте 02.12.2024 року о 17:00 годині та у подальшому ОСОБА_5 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за бойовою повісткою про виклик, про причину неявки останній співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повідомляв, будь-яких документів не надавав.

За фактом неявки ОСОБА_5 за бойовою повісткою 02.12.2024 року о 17:00 годині та у подальшому заступником начальника - начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_7 та офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 було складено акт про неявку по бойовій повістці на відправку ОСОБА_5 у присутності двох свідків ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) на ім?я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 .

Таким чином, 02.12.2024 року о 17:00 годині та у подальшому

ОСОБА_5 , будучи військовозобов?язаним і визнаний придатним для військової служби, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , чим проігнорував бойову повістку та ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. Обставини передбачені ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_5 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації - відсутні.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному та пояснив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення яке йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, фактичні обставини їх вчинення та правову кваліфікацію не оспорював.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений пояснив, що 29.11.2024 року його зупинили співробітники ТЦК та відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де після уточнення облікових даних, він пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, за наслідком якого, його було визнано придатним до військової служби. Вказував, що результати медичного огляду не оскаржував. Після проходження медичного огляду, співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2 вручили йому повістку про необхідність прибути 02.12.2024 року о 17:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого несення військової служби у складі команди № НОМЕР_1 . Проте 02.12.2024 року він не з`явився в ТЦК. Обвинувачений пояснив, що йому було роз`яснено співробітниками ТЦК наслідки нез`явлення у визначені в повістці дату та час, а саме, що його буде притягнуто до кримінальної відповідальності. Разом з цим, у зв`язку зі страхом за своє життя та здоров`я, він вирішив не з`являтися в означений в повістці день до ТЦК.

Обвинувачений наголосив, що вину він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, нових злочинів обіцяє не вчиняти. Просив його суворо не карати, призначити покарання не пов`язане з реальним триманням під вартою.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив врахувати обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання ним провини та щире каяття за скоєне, а також особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, просив застосувати мінімальне покарання передбачене санкцією ст. 336 КК України та застосувати ст.75 КК України, а саме звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи той факт, що обвинувачений визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як воно встановлено в обвинувальному акті, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, яке згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до частини 1 статті 67 КК України - стороною обвинувачення в обвинувальному акті не зазначено та судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він тяжких захворювань чи інвалідності не має, неодружений, має середню технічну освіту, офіційно не працює, на обліку в лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває, на обліку в лікаря-психіатра в КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не перебуває, має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд зазначає, що відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого- щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також відомості, що характеризують обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання, йому необхідно призначити покарання у виді мінімальної санкції, передбаченої ст. 336 КК України, та саме таке покарання є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого.

При цьому, суд не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК України, у зв`язку на наступним.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст. 12 КК України, хоча й відносяться до нетяжкого злочину, але спрямоване на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення за ст. 336 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах триваючого воєнного стану в країні є недоцільним

На переконання суду обвинуваченому слід призначити покарання, за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції інкримініруємої статті - 3 роки позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, й відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

До набрання вироком законної сили суд не вбачає підстав для застосування запобіжного щодо обвинуваченого, оскільки протягом розгляду кримінального провадження останній належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази:

- направлення для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ №2058/МВ від 29.11.2024, видане ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- розписку про отримання повістки №2058 від 29.11.2024 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- картку обстеження та медичного огляду від 29.11.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- довідку військово-лікарської комісії №1/2932 від 29.11.2024, зареєстровану в ІНФОРМАЦІЯ_5 за №ВВОБ/4690 від 29.11.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- довідку про результати тесту на ВІЛ від 29.11.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- розписку про отримання бойової повістки від 29.11.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - залишити на зберіганні в матеріалах провадженняпротягом усього часу їхнього зберігання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя