Провадження № 1-кп/643/1125/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000318, внесеного до ЄРДР від 14.03.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хасаке-Ганаміє Сирійської Арабської Республіки, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина 2016 р.н., зареєстрованого як ФОП, який має вищу освіту, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винуватим у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи фізичною особою - підприємцем приблизно у 2023 році точну дату та час судового розгляду не встановлено, маючи намір, направлений на вербування, з використанням обману та уразливого стану, а в подальшому матеріальної залежності, з метою трудової експлуатації, що виражалось у примусовій праці у власній підприємницькій діяльності, з виплатою заробітної плати, яка явно не відповідала характеру та інтенсивності роботи, почав підшукувати осіб, які перебували в уразливому стані, викликаному певними зовнішніми факторами.

Так, на початку 2023 року (точна дата та час в ході судового розгляду не встановлено), ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вербування особи, з метою трудової експлуатації, будучи обізнаним про скрутне матеріальне становище ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вона може погодитись на будь-яку роботу, зателефонував їй, та в ході телефонної розмови довів до ОСОБА_8 завідомо неправдиву інформацію про забезпечення її оплачуваною роботою, яку вона буде виконувати у його підприємницькій діяльності, створюючи при цьому хибне уявлення про умови праці, та щомісячну заробітну плату, що полягала в отримані 7000 грн. та 2% від реалізованої продукції, на що остання, усвідомлюючи свою надзвичайно скрутну і безвихідну життєву ситуацію пов`язану з відсутністю джерел доходу, а також відсутність альтернативної можливості заробітку коштів, що й зумовило її уразливий стан, повністю довіряючи останньому у зв`язку з попередніми трудовими відносинами до 2022 року, погодилась на пропозицію ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 використовуючи уразливий стан ОСОБА_8 , який був зумовлений тяжкими особистими обставинами, які обмежували її здатність усвідомлювати свої дії, а також шляхом обману, завербував її, з метою трудової експлуатації, та досяг з нею домовленості про її переїзд в м. Харків, де останній здійснює свою підприємницьку діяльність в офісі за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Надалі, ОСОБА_6 приблизно з квітня 2023 року, точна дата та час в ході судового розгляду не встановлені, реалізуючи злочинний намір, спрямований на примусову працю ОСОБА_8 , з використанням матеріальної залежності, почав виплачувати останній лише мінімальну заробітну плату, що складала 7000 грн., яка явно не відповідала характеру та інтенсивності роботи.

Крім того, ОСОБА_6 , умисно не працевлаштував ОСОБА_9 згідно з чинним законодавством, чим унеможливив витребування вимог оплати праці відповідно до договірних відносин законним шляхом.

В період з квітня 2023 року по січень 2025 року, ОСОБА_9 не отримуючи вищезазначені 2% від реалізації продукції у грошовому еквіваленті від ОСОБА_6 , та отримавши неодноразово від останнього підтвердження боргу перед нею в еквіваленті 2% від реалізації продукції, маючи доступ до прибутку від продажу товарів, почала самостійно відраховувати на рахунок своєї заробітної платні суму грошей еквівалентну 2% від прибутку.

У січні 2025 року ОСОБА_6 дізнався про те, що ОСОБА_9 поза його відома самостійно відраховує собі раніше обумовлену заробітну плату з урахуванням 2% з продажу товару, у цей час у ОСОБА_6 виник умисел спрямований на безоплатну трудову експлуатацію ОСОБА_8 у власній підприємницькій діяльності, шляхом психологічного та фізичного насильства, що полягало у спричинені тілесного болю, погрозами застосування насильства, та залякуванням правоохоронними органами, з метою подолання волі до спротиву. З метою продовження психологічного впливу, з метою трудової експлуатації, ОСОБА_6 заволодів особистими документами ОСОБА_8 та її мобільним телефоном.

11.04.2025 близько 12:33 год. ОСОБА_8 , з метою припинення злочинних дій відносно неї з боку ОСОБА_6 , звернулась до останнього з метою отримання інформації щодо строку безоплатної роботи та повернення документів, що підтверджують її особу та мобільного телефону. ОСОБА_6 в свою чергу почав застосовувати відносно ОСОБА_8 психологічний та фізичний вплив, при цьому принижуючи її честь та гідність. Крім того, ОСОБА_6 розуміючи, що ОСОБА_8 знаходиться у безвихідному фінансовому становищі, за відсутності джерел доходу, повідомив останній, що відпустить її, якщо вона заплатить йому 5000 доларів США.

Так, у період часу з січня по червень 2025 року ОСОБА_6 експлуатував ОСОБА_8 у власній підприємницькій діяльності, шляхом психологічного та фізичного насильства, що полягало у спричинені тілесного болю та погрозами застосування насильства, при цьому не виплачуючи заробітну плату, лише самостійно оплачуючи оренду житла ОСОБА_8 .

Крім того, 17.06.2025 у ранковий час доби ОСОБА_8 з метою припинення злочинних дій відносно неї з боку ОСОБА_6 , вирішила не виходити на роботу. В цей же день, 17.06.2025 близько 11:32 год. ОСОБА_6 з метою продовження своїх злочинних дій спрямованих на трудову експлуатацію ОСОБА_8 , приїхав за місцем її мешкання, та шляхом погроз відносно неї та її дитини, та всупереч її волі перемістив ОСОБА_8 до свого офісу, де шляхом психологічного та фізичного насильства, що полягало у спричинені тілесного болю, з метою подальшої трудової експлуатації, подавивши волю до спротиву останньої, змусив ОСОБА_8 написати розписку щодо неіснуючого боргу, таким чином ввів останню в матеріалу залежність. Так, ввівши ОСОБА_8 у матеріальну залежність - боргову кабалу, з погрозами застосування насильства ОСОБА_6 продовжив трудову експлуатацію ОСОБА_8 у своїй підприємницькій діяльності, в офісі що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, а саме: у вербуванні особи, з використанням обману, її уразливого стану, примусу, матеріальної залежності, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого чи його близьких, та з погрозою застосування такого насильства, з метою трудової експлуатації.

ІІ. Позиція сторони захисту

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України визнав, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов визнав.

Підтвердив, що наведені в обвинуваченні всі обставини вчинення злочину встановлено, а також наведено у обвинувальному акті вірно. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного, щиро каявся. Вважає можливим обмежитись його допитом та застосувати положення ч.3 ст.349 КПК України, оскільки висунуте обвинувачення йому цілком зрозуміле, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Прокурор ОСОБА_4 , підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. Просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого та щодо процесуальних витрат.

Представник потерпілої ОСОБА_5 , погодився з позицією прокурора.

Захисник ОСОБА_7 , просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого та щодо процесуальних витрат.

Суд, зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим за ч. 2 ст. 149 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 та щодо процесуальних витрат.

При цьому, суд виходить з того, що злочин, вчинений обвинуваченим, не є складним, обвинувачений не має будь-яких психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні. Відтак, у даному випадку відсутні сумніви щодо добровільності й істинності позиції обвинуваченого з цього питання.

IV. Призначення покарання.

Дані про особу обвинуваченого.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що обвинувачений громадянин України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований фізичною особою підприємцем, одружений, має на утриманні двох дітей та непрацездатних батьків, раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, відшкодував шкоду, що визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Застосовне законодавство.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Мотиви призначення покарання.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України у виді позбавленням волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк три роки.

Просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати та вирішити питання зняття арешту з речових доказів.

Представник потерпілої ОСОБА_5 , підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений та його захисник висловили позицію щодо призначення покарання у мінімальному розмірі та врахувати його щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди, наявності на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , повнолітньої доньки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 студентки ПВНЗ «Київський університет культури» та університету ВІММ (Британський та Ірландський університет сучасної музики) Німеччина, непрацездатних батьків, які проживають у Сирії та мають проблеми зі здоров`ям, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк в мінімальному розмірі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має низку тяжких хронічних захворювань, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, що відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 149 КК України у виді позбавлення волі, однак враховуючи особу винного, його щире каяття у скоєному, відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, наявність на його утриманні двох дітей, дружини та батьків, які також мають тяжкі захворювання, що підтверджено медичними документами, ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що тяжких наслідків від вчиненого не настало, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, але в умовах нагляду за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

V. Питання щодо цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, в якому позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 завдано моральну шкоду, яку оцінено у розмірі 15000 грн.

В судовому засіданні представником потерпілої адвокатом ОСОБА_5 , повідомлено, що ОСОБА_6 повністю відшкодував збитки за заявленим цивільним позовом потерпілої ОСОБА_8 , будь яких претензій до нього не мають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення заявленого цивільного позову без розгляду.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2025 накладено арешт на майно яку вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone ІМЕІ НОМЕР_1 ; мобільний телефон Iphone ІМЕІ НОМЕР_2 ; мобільний телефон Меizu ІМЕІ НОМЕР_3 , належні ОСОБА_6 , розписку ОСОБА_8 на борг у сумі 5000 доларів США; мобільний телефон Redmi ІМЕІ НОМЕР_4 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2025 року у справі 953/4684/25 слід зняти.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 на час судового розгляду не обирався.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта по кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з випробуванням та призначити йому 2 (два) роки іспитового строку, поклавши на нього наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не обирати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь держави витрати за проведення: експертизи відео-, звукозапису № СЕ-19/121-25/18799-ВЗ від 06.10.2025 року в сумі 8914,00 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2025 року у справі № 953/4684/25.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1