Справа № 405/7945/25
провадження № 1-кп/405/401/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2026 м. Кропивницький

Подільський районний суд м. Кропивницького в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007675 від 04.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

встановив:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 , на підставі наказу № 1-Л від 02.01.2012 головного лікаря Комунального закладку «Кіровоградський обласний онкологічний диспансер» Управління охорони здоров`я облдержадміністрації ОСОБА_6 призначена на посаду завідувача радіологічного відділення комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради».

Перебуваючи на вказаній посаді, до функцій та посадових обов`язків ОСОБА_5 згідно посадових інструкцій лікаря входило надання медичної допомоги особам, які її потребують.

Згідно ст. 34 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» лікуючим лікарем є лікар закладу охорони здоров`я, який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування та його обов`язками є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Пунктом «а» ст.78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігати і лікувати захворювання, подавати своєчасну і кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.

Проте ОСОБА_5 працюючи на посаді завідувача радіологічного відділення комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний онкологічний центр Кіровоградської обласної ради», неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого до них ставлення, допустила настання тяжких наслідків для хворого у виді смерті, за наступних обставин.

15.12.2016 до радіологічного відділення КЗ «Кіровоградський обласний онкологічний диспансер» прибула на лікування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі скаргами на новоутворення в порожнині роту, дискомфорт під час прийому їжі, лікуючим лікарем якої було призначено ОСОБА_5 , котра відповідно до схеми лікування хворої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка включала курс променевої терапії з радіомодифікатором фторафуром, призвела до розвитку тяжких ускладнень терапії.

Розвинені ускладнення безпосередньо пов`язані з прийомом лікарського засобу фторафур, у якості радіомодифікатора.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17.09.2007 № 554 «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія» із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 645 від 30.07.2010, препарат фторафур не входить до схем лікування раку губи, ротової порожнини та глотки.

Відповідно до Інструкції для медичного застосування лікарського засобу фторафур, затвердженої наказом МОЗ України від 19.05.2015, № 291, показами до його застосування є «Рак товстої та прямої кишки, шлунка, молочної залози, рак шийки матки, шкірні лімфоми».

Отже, згідно висновку № 384/21 комісійної судово-медичної експертизи Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ» від 12.10.2022, застосування препарату фторафур, у даному випадку, не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає чинним нормативним документам.

Фторафур є препаратом для проведення хіміотерапії та відноситься до групи Антинеопластичних засобів. Антиметаболітів. Аналоги пиримідину. Згідно інструкції до застосування, затвердженою наказом МОЗ України від 19.05.2015 № 291, показами до застосування зазначеного лікарського засобу є Рак товстої та прямої кишки, шлунка, молочної залози, рак шийки матки, шкірні лімфоми. Також зазначено, що у певних умовах фторафур можна застосовувати в якості допоміжного засобу при променевій терапії. Проте дана схема лікування, яка була призначена хворій ОСОБА_7 , 1964 року народження, не входить до протоколів лікування хворих відповідної локалізації згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17.09.2007 № 554 «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія» із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 645 від 30.07.2010. Таким чином, лікарськиї засіб «Фторафур» згідно інструкції до застосування не показаний для лікування раку даної локалізації (рак слизової оболонки альвеолярного паростка, пухлини голови та шиї) та не входить до стандартів лікування цієї патології відповідно до наказу МОЗ України, ні як лікарський засіб в схемах хіміотерапії, ні як радіомодифікатор при проведенні променевої терапії.

Ускладнення, що розвинулися, а саме лейкопенія, тромбоцитопенія, ерозивний езофагіт, ерозивний гастрит, дерматит, безпосередньо пов`язані із застосуванням лікарського засобу «Фторафур». При дотриманні стандартів лікування, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.09.2007 № 554 «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «онкологія» із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 645 від 30.07.2010, можливо було уникнути тяжких ускладнень, що розвинулися.

Тобто, між неправильним застосуванням препарату Фторафуру (неналежним наданням медичної допомоги) та настанням смерті ОСОБА_7 вбачається прямий причинний зв`язок.

Таким чином, відповідно до п. 1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1991, неналежне надання медичної допомоги ОСОБА_7 , яке обумовило настання її смерті, розцінюється як тяжке тілесне ушкодження.

У підготовчому судовому засіданні від захисника обвинуваченої ОСОБА_5 надійшло клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачена підтримала клопотання захисника, в підготовчому судовому засіданні повідомила, що наслідки закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України зрозумілі та згідна на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Прокурор не заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про неможливість участі в судовому засіданні та визнання причин її неявки поважними, оскільки вона проживає не в Україні.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання захисника обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченій ОСОБА_5 правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У ч. 2 ст. 285 КПК України передбачено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки, які настали 26.12.2016.

Згідно вимог ст. 12 КК України визначено, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 140 КК України (у редакції чинній на час його вчинення), за ступенем тяжкості є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минув строк три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мала місце 26.12.2016 року, тобто на даний час минуло більше 3 років, що є підставою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Зі змісту ст.ст. 284, 288 КПК України вбачається, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Тобто, саме наявність цих процесуальних умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України.

Також суд зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Суд за наявності правових підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З`ясувавши позицію обвинуваченої ОСОБА_5 та впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченої підлягає задоволенню.

Оскільки, вчинене обвинуваченою кримінальне правопорушення належить за ступенем тяжкості до категорії злочинів невеликої тяжкості, строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК України закінчились, обвинувачена не заперечує проти звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї, а обставини щодо вчинення обвинуваченою протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості чи ухилення обвинуваченої від слідства або суду не виявлено, та судом не встановлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, 285-288 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 140 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0007675 від 04.07.2017 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.

Речові докази, а саме:

-медичну карту стаціонарного хворого № 8668 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію медичної карти амбулаторного хворого № 0250 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 29 аркушах, ксерокопію протоколу паталого-анатомічного дослідження № 12 від 27.12.2016 року на 5 аркушах, медичну карту амбулаторного хворого № 622 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зберігаються в Кропивницькому РУП ГУНП в Кіровоградській області та запаковані в пакет паперовий №0022985, №0022986, після набрання ухвалою законної сили, зберігати при судових матеріалах кримінального провадження № 0007675.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Кропивницького протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_9