Номер провадження: 11-кп/813/2680/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 28.10.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новоіванівка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-санітара 3 відділення 2 взводу 1 роти морської піхоти БМП 2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001520 від 15.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

УхвалоюПриморського районного суду м. Одеси від 28.10.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення прокурору обвинувального акта в кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року стосовно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, призначено до судового розгляду на 04.11.2025 року.

Одночасно, ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про витребування з Офісу Генерального прокурора повну інформацію з ЄРДР, а саме відомості по кримінальному провадженню, передбачену додатками №1-7 положення «Про Єдиний державний реєстр досудових розслідувань, порядок його оформлення ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 року (із змінами та доповненнями).

Також ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про витребування у прокурора-процесуального керівника у кримінальному провадженні протоколу відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження №0001520 від 15.11.2023 року, в порядку ст. 290 КПК України.

Залишено без задоволення скаргу захисника ОСОБА_9 в порядку ч.2 ст. 303 КПК України, на постанову першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 25.03.2024 року та залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 в порядку ст. 314, 317 КПК України, про витребування у прокурора-процесуального керівника у кримінальному провадженні певних документів.

Цією ж ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 26.12.2025 року включно, без визначення застави.

Одночасно зобов`язано начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_7 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур, до 04.11.2025 року. У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, судом зобов`язано адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_7 до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та закрити провадження за розглядом клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

Захисник вказує, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки винесена незаконним складом суду, з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону та прав обвинуваченого ОСОБА_7 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 уточнив, що ухвалу місцевого суду оскаржує в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Судовий розгляд проведено також за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки захисник не клопотав про забезпечення участі обвинуваченого у судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_7 також не звертався до суду із клопотанням про його участь під час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Оскільки захисником ОСОБА_6 ухвала місцевого суду оскаржується в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , тому ухвала переглядається апеляційним судом в межах апеляційних вимог.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника ОСОБА_6 про незаконність складу місцевого суду, оскільки захисником не доведено наявності таких підстав, з урахуванням приписів ст.ст.75, 76 КПК.

Більш того, в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що він не заявляв відвід складу місцевого суду після здійснення автоматизованого розподілу провадження.

Із матеріалів судової справи вбачається, що заява захисника ОСОБА_6 про відвід складу колегії місцевого суду, розглядалась місцевим судом 28.10.2025 року та постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви захисника про відвід складу колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси, так як не встановлено порушень приписів ст.35 КПК (а.с.34-36).

За таких обставин, доводи захисника про незаконність складу місцевого суду колегія суддів визнає необґрунтованими.

Щодо ухвали в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст. 177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника про необґрунтованість обвинувачення, відсутність доказів доведеності вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, безпідставне не проведення психологічної та психолого-психіатричної експертиз, колегія суддів наразі не перевіряє та наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Згідно ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування встановлених вищевказаних ризиків, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на продовження існування та доведення ризиків, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що покази потерпілого та свідків, які ще не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також погоджується із висновками місцевого суду про продовження існування ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з врахуванням його схильності до насильства, що вказує на відношення останнього до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини.

Колегія суддів, безперечно враховує, що за приписами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Разом з цим, перебування на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, підтверджує наявність ризику можливого вчинення ним іншого кримінального правопорушення, що вірно враховано місцевим судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Передбачених ч.2 ст.183 КПК обставин, які є перешкодою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби забезпечення проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Доводи захисника про наявність підстав для закриття провадження за розглядом клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки захисником не наведено жодної передбаченої процесуальним законом підстави для прийняття такого рішення судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів звертає увагу, що захисником не надано доказів неможливості перебування обвинуваченого під вартою, а надана захисником копія довідки військово-лікарської комісії не підтверджує актуального стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки медичний огляд проводився ще 07.09.2023 року.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що питання щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 детально досліджувалось місцевим судом, та ухвалою суду зобов`язано начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_7 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур. У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, зобов`язано адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_7 до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

Тобто місцевим судом уже зобов`язано здійснити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування у разі необхідності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4