Справа № 127/3496/26
Провадження №11-сс/801/131/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів та проступку), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 353 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Віницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року задоволено погоджене із прокурором клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0001029, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2025 року за ознаками ст. 146 ч. 2, 187 ч. 4, 189 ч. 4, 263 ч. 2, 353 ч. 1 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів та проступку), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 353 КК КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 04 квітня 2026 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність продовження виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою.

Водночас вирішуючи питання про визначення застави слідчий суддя урахуванням оголошеної підозри за вчинення злочину, повязаного із застосуванням насильства, та з посиланням на положення частини четвертої статті 183 КПК України дійшов висновку про недоцільність визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а у випадку наявності підстав для задоволення клопотання визначити заставу у розмірі, передбаченому для відповідної категорії злочинів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано, що прокурором у судовому засіданні не було доведено обгрунтованість підозри та наявність будь-яких ризиків, які моги бути підставою для продовження запобіжного заходу. Також слідчий суддя не врахував вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, зокрема відсутність даних про попереднє притягнення до кримінальної відповідальності, позитивну репутацію (характеристику), наявність сімї та утриманців, стан здоровя, оскільки ОСОБА_7 є інвалідом першої групи по зору (практично незрячим). Окремо зазначає про необгрунтованість висновків щодо неможливості визначення застави.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримані та висновки про необхідність продовження виключного запобіжного заходу без визначення альтернативного запобіжного заходу (застави) належним чином умотивовані.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки щодо обґрунтованості підозри.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості оголошеної підозри суд зазначає, що за змістом пункту третього частини першої статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України у разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1(с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1(с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

У цьому провадженні з наданих до клопотання документів (протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколів допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколів пред`явлення потерпілим особи для впізнання за фотознімками), а також зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч. 2, 187 ч. 4, 189 ч. 4, 353 ч 1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до проступку (ч. 1 ст. 353 КК України), злочину невеликої тяжкості (ч. 2 ст. 146 КК України), особливо тяжких злочинів (ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України).

При цьому суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри через існування цивільно-правових відносин між підозрюваним та потерпілими, оскільки навіть наявність боргових зобов`язань не виключає кваліфікацію дій винної особи за статтями закону про кримінальну відповідальність, які передбачають відповідальність за вимагання та розбій, адже доказуванню у цьому провадженні підлягає, у тому числі, умисел на заволодіння майном, яке (або вартість якого) виходить за межі майна або його вартості, яке імовірно є предметом цивільно-правових відносин.

Висновки щодо доведеності ризиків та застосування виключного запобіжного заходу.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Під ризиками, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

З цього приводу суд наголошує, що залишаючи без зміни ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 12.12.2025 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави суд апеляційної інстанції погодився із доведеністю ризиків, зазначених у пунктах першому, третьому, п`ятому частин першої статті 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також продовження вчинення цих кримінальних правопорушень).

Оцінюючи ступінь продовження існування цих ризиків суд виходить з того, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, у певній мірі може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. У даному ж провадженні у сукупності із тяжкістю інкримінованих злочинів та значного суспільного резонансу суд вважає доведеним продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того суд зазначає про те, що із доданих до клопотання письмових доказів (довідки про наявність судимостей) убачається, що ОСОБА_7 на даний час притягається до кримінальної відповфідальності за ч. 3 ст. 332 КК України та обвинувальний акт перебуває на розгляді суду. Такі дані із високою імовірністю стверджують наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим установлено, що в ході здійснення досудового розслідування слідчим отримані показання від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитані свідки, тому ризик незаконного впливу на зазначених осіб зі сторони підозрюваного якщо і не нівельований взагалі, то зведений до мінімуму.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд зазначає, що ані слідчим у клопотанні, ані слідчим суддею не конкретизовано характер такого перешкоджання та форми його прояву, внаслідок чого вважає недоведеним існування цього заявленого ризику.

Такі обставини вказують на наявність (доведеність) двох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що вказують на неможливість застосування іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Сукупність оголошеної підозри, наявності ризиків унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

Висновки щодо визначення застави.

Хоча тяжкість покарання є одним з факторів, що враховуються при обранні запобіжного заходу, вона не є вирішальною. Основним критерієм є наявність ризиків, що виправдовують застосування запобіжного заходу. З плином часу, особа, яка перебуває під запобіжним заходом, має можливість продемонструвати свою поведінку, яка свідчить про зменшення ризиків втечі, перешкоджання розслідуванню, або вчинення нового злочину.

У справі «Добринь проти України» (заява 27916/12, Рішення від 29.04.2021), ЄСПЛ вкотре наголосив, що відповідно до його усталеної практики за пунктом 3 статті 5 Конвенції існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non (без якої виникає наслідок) для законності тривалого тримання під вартою, але зі спливом деякого часу цього вже недостатньо. У таких випадках Суд повинен встановити, чи продовжували інші підстави, наведені органами судової влади, виправдовувати позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «відповідними» та «достатніми», Суд також повинен з`ясувати, чи продемонстрували компетентні національні органи влади «особливу ретельність» під час здійснення провадження. Суд також встановив, що органами державної влади має бути переконливо обґрунтовано будь-який період тримання під вартою, яким би коротким він не був. Вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи державної влади зобов`язані розглянути альтернативні засоби забезпечення її явки до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Проте ч. 4 ст. 183 КПК України встановлює винятки з цього правила та зазначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, з-поміж інших щодо злочину, повязаного із застосуванням насильства.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що за наявності обгрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), повязаного із застосуванням чи погрозою застосування насильства, вирішення питання про визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, належить до дискреційних повноважень слідчого судді, проте з обовязковим урахуванням підстав та обставин, передбачених ст. 177, 178 КПК України та рішення слідчого судді про визначення або невиначення застави має бути належним чином умотивовано.

Суд звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені застави: обставини кримінального правопорушення, особливий характер справи, майновий стан підозрюваного, його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб, масштаб його фінансових операцій, дані про особу підозрюваного, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК, «професійне середовище» підозрюваного, шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, тощо.

У цьому провадженні також установлено, що ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності у іншому провадженні за ч. 3 ст. 332 КК України, обвинувальний акт за яким перебуває у провадженні місцевого суду. У цьому провадженні відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави, яка була внесена та ОСОБА_7 є таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Недивлячись на це, ОСОБА_7 оголошено підозру за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких, вчинених після внесення застави у іншому кримінальному провадженні.

Така поведінка особи вказує на недієвість застосованого альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки не може запобігти ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень.

За наведених обставин на переконання суду визначення застави щодо підозрюваного ОСОБА_7 є недоцільним .

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів та проступку), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 353 КК України залишити без змін.

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для виконання.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: