ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2347/24 Номер провадження 11-кп/814/1747/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2024 року за №0000524, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 01 листопада 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю сел. Вовчоярівка Луганської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_9 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 908 400 гривень, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в разі її внесення.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не втратили свою актуальність, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, обставини, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч.4 ст.28 ч.2 ст.310 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас, урахувавши обставини кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в раніше визначеному розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційних скаргах:

захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 вересня 2025 року та зобов`язати ОСОБА_9 : прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись із місця свого проживання без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими в цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , який не судимий, має родину, зокрема, дружину, неповнолітню дитину, є внутрішньо переміщеною особою, має підписаний контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України, визнає винуватість і щиро розкаюється у вчиненні інкримінованих йому злочинах, активно сприяв у їх розкритті, між тим, частина предя`вленого йому обвинувачення є необґрунтованою; визначений розмір застави непомірний для ОСОБА_9 і непропорційний інкримінованим йому діям;

захисник ОСОБА_8 просить ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 вересня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Такі вимоги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених ризиків і та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , який не судимий, є тимчасово переміщеною особою, має підписаний контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України, на час затримання проживав із дружиною та малолітньою дитиною, перебуває під вартою тривалий час, визнав винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, разом з тим, його роль у кримінально протиправній діяльності була мінімальною, він не був обізнаний і не брав участі в збуті наркотичних засобів; іншим обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні застосовані інші запобіжні заходи й вони перебувають на свободі; визначений ОСОБА_9 розмір застави є непомірним. Також апелянт посилається на те, що місцевий суд не оголосив і не врахував направлені захисником заперечення на клопотання прокурора.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти доводів апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апелянтів та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.255 КК України участі в злочинній організації; ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України організації, утриманні місць для незаконного виробництва наркотичних засобів із корисливих мотивів, вчинених у складі злочинної організації; ч.4 ст.28 ч.2 ст.310 КК України незаконного вирощування рослин конопель у кількості більше 50 рослин із метою збуту особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.317 КК України, вчиненого в складі злочинної організації.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199, 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 зазначений запобіжний захід.

Разом з цим, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились для висновку про можливість їм запобігти шляхом застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу та виправдовують його тримання під вартою, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, під час вирішення вказаного вище питання місцевий суд урахував обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч.4 ст.28 ч.2 ст.310 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким (ч.2 ст.255 КК України) й тяжкими (ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч.4 ст.28 ч.2 ст.310 КК України) злочинами, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим (за вчинення найбільш тяжкого з інкримінованих злочинів) від 5 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який не має законного джерела доходу, його соціальні зв`язки, вік і стан здоров`я.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений не судимий, є внутрішньо переміщеною особою, має певні соціальні зв`язки з родиною (дружиною та малолітньою дитиною), однак ці дані не спростовують установлені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини провадження, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що в розумінні п.1 ч.3 ст.199 КПК України не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_9 умисних особливо тяжкого й тяжкого злочину, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіки й суспільства, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в Україні, здійсненням посягання на громадську безпеку, їх конкретні обставини, дані про особу та поведінку обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, як просила сторона захисту.

Водночас, продовживши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому заставу в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як альтернативний запобіжний захід. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_9 особливо тяжкого й тяжких корисливих злочинів у складі злочинної організації, сукупності даних про особу обвинуваченого, доведеності таких, що в розумінні п.1 ч.3 ст.199 КПК України не зменшились ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, визначений обвинуваченому розмір застави відповідає критеріям, визначеним у ч.4 ст.182 КПК України, є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, здатен забезпечити виконання ОСОБА_9 покладених на них обов`язків і підстави для зменшення зазначеного вище розміру застави обвинуваченому є відсутніми.

При цьому, виняткова суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, полягає і в тому, що відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України законодавцем передбачено право суду з урахуванням обставин, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, взагалі не визначати при постановленні ухвали про тримання під вартою розмір застави особі, обвинуваченій у вчиненні вказаного злочину.

Що стосується тверджень захисників, пов`язаних із необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за встановлених в обвинувальному акті обставин, та щодо правильності кваліфікації її дій, то ці посилання позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Водночас на доводи апелянтів щодо проходження ОСОБА_9 військової служби апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.616 КПК України під час воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152-156-1, 258-258-6, ч.4 ст.286-1, ст.348 КК України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з п.п.1 п.3 примітки до ст.368 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу. За результатами розгляду клопотання, передбаченого абз.1 ч.1 ст.616 КПК України, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Посилання захисника ОСОБА_8 на застосування іншим обвинуваченим запобіжних заходів не є предметом цього апеляційного провадження, в якому переглядається ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та не перевіряється правильність обрання іншим особам запобіжних заходів. Названі вище посилання самі по собі не утворюють підставу для скасування оскаржуваної ухвали та застосування ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу. Також апеляційний суд зазначає, що інститут обрання/продовження запобіжного заходу є індивідуальним заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується і продовжується конкретній особі з урахуванням обставин і даних, що стосуються кожної особи персонально в конкретному кримінальному провадженні. Таким чином реалізується принцип індивідуалізації цього заходу забезпечення кримінального провадження, закріплений нормами кримінального процесуального закону.

Доводи заперечень сторони захисту щодо безпідставності ініційованого в клопотанні прокурора продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави не знайшли свого підтвердження, а висновок місцевого суду про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із одночасним визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є правильним.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_9 , проте розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти таким, що в розумінні п.1 ч.3 ст.199 КПК України не зменшились ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, уважає за потрібне звернути увагу місцевого суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4