провадження № 1-кс/208/322/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 7 м. Кам`янське клопотання заступника начальника СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001374 від 27.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До суду надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що 25.12.2025, з урахуванням здобутих доказів, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

26.12.2025 на підставі ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.01.2026. При цьому строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженню триває до 26.02.2026.

У клопотанні слідчий зазначив, що строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 15.01.2026, водночас ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України, не припинили свого існування, а відтак, просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 в межах досудового розслідування, до 26.02.2026.

ІІ. Позиції учасників у судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку запобіжного заходу підтримала, надала пояснення аналогічні змісту клопотання та просила задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та просили змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт.

Зокрема, ОСОБА_4 зазначив, що він не переховувався від органу досудового розслідування, самостійно приїзжав до поліції надавав покази, тощо, тому цей ризик нічим не підтверджено, а також зазначив, що він не погоджується із кваліфікацією вказаного кримінального правопорушення, вважає, що має бути 190 КК України.

ІІІ. Положення закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів; строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом; сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Як визначено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З огляду на положення ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто, при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними правилами, які регулюють питання про застосування відповідного запобіжного заходу з урахуванням додаткових обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України.

Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, необхідно врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають слідчому судді достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

IV. Щодо обґрунтованості підозри.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській облвсті проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001374 від 27.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

26.09.2025 приблизно о 15:28 год. ОСОБА_4 перебував в касовій зоні у приміщенні закладу ТОВ «Нова Пошта», розташованого за адресою: вул. Медична, 2А, Заводський район, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, де в цей час ОСОБА_4 оглядав мобільний телефон Samsung S20FE 256 GB IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , який останній попередньо замовив для купівлі в потерпілого ОСОБА_7 . В цей момент у ОСОБА_4 , раптово виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме на заволодіння мобільним телефоном, що належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій прямий протиправний умисел, усвідомлюючи, що він діє в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ (з подальшими змінами), 26.09.2025 приблизно о 15:28 год., перебуваючи в касовій зоні у приміщенні закладу ТОВ «Нова Пошта», розташованого за адресою: вул. Медична, 2А, Заводський район, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, розуміючи, що оператор ТОВ «Нова Пошта» працює з іншими клієнтами, та що його дії залишаються непоміченими, тобто усвідомлюючи таємний характер свого діяння здійснив викрадення мобільного телефона Samsung S20FE 8/256 GB IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 .

Утримуючи вказане майно при собі, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 6825,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

25.12.2025 з урахуванням здобутих доказів ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

26.12.2025 ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді під вартою з визначенням застави у сумі 60 560 (шістдесят тисяч п?ятсот шістдесят) грн.

Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі протии Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Підозра у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: показанням потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання свідкові ОСОБА_8 , протоколом огляду предмета - відеозапису з відділення ТОВ "Нова пошта", протоколом огляду предмета - викраденого мобільного телефону, іншими доказами у їх сукупності.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане слідчий суддя зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча би один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи зі змісту ст. 177 ч. 2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.

Згідно із ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

В обґрунтування продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

V. Щодо наявності ризиків.

(1) Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Мотивуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , слідчий, за погодженням з прокурором, зазначає, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, у разі визнання підозрюваного винним у його вчиненні, ОСОБА_4 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а відтак, усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, з високою ймовірністю вказує на те, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та / або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що може виразитися у втечі. При цьому ОСОБА_4 не має достатніх сталих соціальних зв`язків, а саме дружини, постійного місця роботи. Це вказує на те, що ОСОБА_4 має фактичну можливість залишити місце постійного проживання. Вказане свідчить, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, слідчий суддя не погоджується з існуванням вказаного ризику у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_4 протягом усього часу досудового розслідування з?являвся до органу досудового розслідування добровільно, без застосування заходів примусу, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у останнього наміру перехлвуватись від органу досудового розслідування та суду.

(2) Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Перебування підозрюваного ОСОБА_4 поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, так як ОСОБА_4 особисто знайомий з ними. Також згідно ч.1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, через, що підозрюваному ОСОБА_4 стане відомо місце проживання потерпілого та свідків. Всі ці фактори у своїй сукупності створюють загрозу здійснення впливу на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Враховуючи те, що підозрюваний, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, безперешкодно спровокувати та викликати у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовляння, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, на переконання слідчого судді, є доведеним ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може здійснити спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків, зокрема, шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання.

(3) Ризик вчиняти інше кримінальне правопорушення

Підозрюваний ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та заробітку, офіційного працевлаштування, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя останнього. Окрім цього, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, що вказує на те, що він схильний до протиправної поведінки. Все це вказує на те, що він й у подальшому може вчиняти кримінальні правопорушення майнової спрямованості. Отже, на переконання слідчого судді, існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчинити інші корисливі злочини.

VІ. Щодо альтернативного запобіжного заходу.

Статтею 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо можливості визначення підозрюваному домашнього арешту, слідчий суддя враховує, що стороною захисту не надано підтверджуючих доказів щодо можливості застосування даного альтернативного запобіжного заходу, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного клопотання.

Частиною 3 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Визначаючись із розміром застави, слідчий суддя врахуває наступне.

Відповідно до ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких умов, слідчий суддя вважає, що розмір застави, визначений підозрюваному ОСОБА_4 повинен у повній мірі гарантувати виконання покладених на нього обов`язків. Цей розмір має бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від порушення встановлених процесуальними нормами та/або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувала його належну процесуальну поведінку, та не була надмірною. Водночас, слідчий суддя також враховує, що застава може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_4 слід залишити раніше визначену слідчим суддею заставу у розмірі 20 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 196, 198, 199, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника начальника СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Камянської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001374 від 27.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.02.2026 включно.

Раніше визначений розмір застави, як запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання підозрюваним передбачених КПК України обов`язків у розмірі 20 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які підозрюваний або заставодавець мають право внести у будь-який момент, що є підставою для звільнення підозрюваного з-під варти - залишити без змін, і останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки прибувати на виклики уповноважених осіб органу досудового слідства та суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає ( АДРЕСА_1 ) без дозволу слідчого, прокурора чи суду; утримуватись від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному проваджені; повідомляти орган досудового розслідування чи суд про зміну свого місця проживання та роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали покласти на Кам?янське РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання вищеперерахованих обов`язків, та якщо будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, застава буде звернена в дохід держави.

Строк дії обов`язків визначити в межах строку дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто до 26.02.2026, з моменту звільнення особи під заставу.

У задоволені клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою (окрім застави) відмовити.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, захиснику, прокурору.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 14.01.2026 16:58 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1