Справа № 591/2213/18
Провадження № 1-кп/591/60/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004797 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, судимого востаннє: 22 липня 2015 року Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 71, 72, ч. 2 ст. 389 КК України до 3 місяців 10 діб арешту,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 23 грудня 2017 року, перебуваючи в районі буд. 76 по вул. Петропавлівській в м. Суми, умисно, з корисливих спонукань, незаконно збув за 100 гривень ОСОБА_6 (анкетні дані змінені) 2,570 г особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», який раніше з цією метою незаконно придбав в невстановлений час та місці та незаконно зберігав за місцем свого проживання.

Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 20 січня 2018 року, перебуваючи в районі буд. 76 по вул. Петропавлівській в м. Суми, умисно, з корисливих спонукань, незаконно повторно збув за 100 гривень ОСОБА_6 (анкетні дані змінені) 2,305 г особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», який раніше з цією метою незаконно придбав в невстановлений час та місці та незаконно зберігав за місцем свого проживання.

Дії ОСОБА_5 за наведеними епізодами стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, зазначивши про те, що познайомився з вказаною особою, яка зазначена в обвинуваченні як ОСОБА_6 , через іншого свого знайомого. ОСОБА_6 сам йому телефонував та просив продати йому наркотичні засоби, а знайомий сказав, що його можна ввести в оману, тобто «кинути». Також обвинувачений зазначив, що і перший і другий раз він продавав йому чай під виглядом наркотичних засобів. Вважає, що відносно нього вчинена провокація.

Оцінюючи подані сторонами докази на предмет їх достовірності, належності, допустимості, а також в контексті доведення чи спростування провини обвинуваченого, суд виходить з наступних міркувань.

По-перше, суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 86, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, визнає недопустимими, не може використовувати та покладати в основу обвинувального вироку наступні докази: протоколи огляду майна, огляду покупця, про результати контролю за вчиненням злочину (т. 1 а.с. 90-94), оскільки, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ч. 4 ст. 246 КПК України, згадана слідча дія щодо контролю за вчиненням злочину (по першому епізоду від 23 грудня 2017 року) проведена на підставі рішення неуповноваженої на це особи заступника начальника УПН ГУНП в Сумській області (т. 1 а.с. 88), хоча рішення про це повинен приймати виключно прокурор (т. 4 ст. 246 КПК України), а відповідного рішення прокурора так і не було надано суду.

По-друге, суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 86, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, визнає недопустимими, не може використовувати та покладати в основу обвинувального вироку також і наступні докази: протоколи огляду майна, огляду покупця, про результати контролю за вчиненням злочину (т. 1 а.с. 109-113), оскільки, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», ч. 4 ст. 246 КПК України, суду не було надано підтвердження тому, що і ця слідча дія щодо контролю за вчиненням злочину (по другому епізоду від 20 січня 2018 року) була проведена на підставі рішення уповноваженої на це особи прокурора, виключно який повинен приймати про це рішення (т. 4 ст. 246 КПК України), яке також не було надано суду (підтвердженням цьому слугує і зміст наведених протоколів, в яких застережено, що контроль за вчиненням злочину здійснювався на підставі постанови погодженої з прокурором, а не на підставі постанови прокурора).

Недопустимими по другому епізоду від 20 січня 2018 року протоколи огляду майна, огляду покупця, про результати контролю за вчиненням злочину, є в тому числі з огляду і на те, що, всупереч вимогам ч. 1 ст. 41 КПК України, ця негласна слідча розшукова дія - контроль за вчиненням злочину була проведена без відповідного доручення слідчого (застереження незрозумілих доручень в реєстрі матеріалів та в протоколі виконання вимог ст. 290 КПК України (т. 1 а.с. 7, 95) не є підтвердженням здійснення згаданої негласної слідчої дії у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 КПК України, оскільки реєстр матеріалів та протокол виконання вимог ст. 290 КПК України є засобами реєстрації тих чи інших процесуальних дій, а безпосереднім джерелом інформації та підтвердженням уповноваження оперативного підрозділу на проведення слідчої дії є саме доручення, яке так і не було надано суду).

З аналогічних причин суд вважає недопустимим, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 86, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, і доказ протокол аудіо-, відеоконтролю (т. 1 а.с. 114), оскільки, всупереч вимогам ч. 1 ст. 41 КПК України, ця НСРД проведена без доручення слідчого в межах відкритого кримінального провадження (до речі, в протоколі також міститься підтвердження цьому, оскільки зазначено, що підставою для проведення цієї слідчої дії є лише ухвала слідчого судді, а про доручення слідчого мова не ведеться).

В-третє, у відповідності до вимог ст. 86, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд визнає недопустимим і протокол огляду місця події від 20 січня 2018 року (т. 1 а.с. 125), під час якого слідчим були вилучені у обвинуваченого певні предмети та речі, тобто проведена слідча дія, результат якої закріплений у вказаному процесуальному документі.

В той же час, як вбачається з показань допитаного свідка ОСОБА_7 (понятого), 20 січня 2018 року, коли він прибув на місце, то ОСОБА_5 вже перебував в кайданках, тобто був фактично затриманою особою вже перед самим оглядом, про що в тому числі говорить силовий характер дій правоохоронців, неможливість обвинуваченого залишити місце події за власною волею та подальше його доставлення до відділку поліції (ст. 209 КПК України) з подальшим оформленням затримання т. 1 а.с. 236 (огляд проведений з 11.26 год. по 11.37 год., а фактичне затримання відбулось, згідно протоколу, о 10.35 год.).

Тобто, фактичне затримання обвинуваченого в цей час означає, що наступні дії правоохоронців повинні були відбуватись з дотриманням вимог ст. 208 КПК України з безумовним забезпеченням права на захист особи, а обшук затриманої особи повинен був відбутись у відповідності до ч. 3 ст. 208 КПК України, чого зроблено не було та лише о 13.20 год. 20 січня 2018 року складено протокол про затримання особи з зазначенням часу фактичного затримання 10.35 год. (т. 1 а.с. 236), тобто навіть до початку проведення огляду місця події.

Отже, слідча дія - огляд місця події, оформлена протоколом від 20 січня 2018 року, була нічим іншим ніж обшуком затриманої особи ОСОБА_5 , який був здійснений без дотримання вимог ст. 208 КПК України та без забезпечення права на захист підозрюваного та без роз`яснення його прав, передбачених ст.ст. 42, 208 КПК України (застереження про що відсутні в протоколі огляду).

Враховуючи наведене, згідно вимог ст. 86, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, протокол огляду місця події від 20 січня 2018 року суд визнає недопустимим, оскільки фактичний обшук підозрюваного був здійснений з порушення його суттєвих умов та з порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 .

Інші докази, подані стороною обвинувачення, самостійно або в сукупності поза розумним сумнівом не спростовують показань ОСОБА_5 щодо заперечення ним своєї провини, не доводять вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням наступного.

Так, протокол аудіо-, відеоконтролю (від 02 січня 2018 року) т. 1 а.с. 98, який стосується закупки по першому епізоду, сам по собі доводить лише факт зустрічі в певний час певних осіб та здійснення якогось правочину стосовно продажу певних речей, але сам по собі він не містить інформації та підтвердження тому, що ці продані речі є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс» відповідної ваги.

Протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 від 20 січня 2018 року (т. 1 а.с. 122), також не містить інформації стосовно предмета доказування саме по наведеним вище епізодам, обвинувачення по яким не містить застереження про незаконність дій стосовно вилучених під час обшуку предметів та речей.

З урахуванням того, що першочергові докази, якими виявлено та вилучено наркотичні засоби під час збуту (зазначені вище протоколи стосовно контролю за вчиненням злочинів) визнані судом недопустимими, вони не можуть бути покладені в основу вироку, а всі інші докази, пов`язані з визначенням приналежності вилучених речовин до наркотичних та їх ваги (висновки експертиз т. 1 а.с. 102, 117) є похідними від них, а отже інформація, яка міститься в них також не може використовуватись на обґрунтування провини обвинуваченого.

Висновок експерта від 29 січня 2018 року (т. 1 а.с. 241) стосується оцінки вилучених у ОСОБА_5 наркотичних засобів при затриманні, провадження по яким закрито (т. 2 а.с. 250).

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд також не може покладати в основу вироку та вважати достовірними доказами, оскільки зазначені особи на час описаних в обвинуваченні подій були оперативними працівниками, які безпосередньо причетні до проведення слідчих дій відносно ОСОБА_5 , які визнані недопустимими та є зацікавленими особами, тому суд до них відноситься критично.

До того ж, всупереч вимогам ч. 3 ст. 271 КПК України стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не спростовано тверджень сторони захисту і про провокацію правоохоронців відносно обвинуваченого, обов`язок з приводу чого покладається на прокурора, як представника держави, згідно усталеної практики ЄСПЛ, з огляду на небезпідставність позиції сторони захисту в цьому контексті з урахуванням того, що ОСОБА_5 , хоча і є раніше судимою особою, але жодна його судимість не пов`язана саме з незаконним обігом заборонених речовин, як і не було надано підтвердження хоча б тому, що існувала до описаних в обвинуваченні подій обґрунтована та змістовна інформація про причетність ОСОБА_5 до незаконних дій з наркотичними засобами. Не було наведено прокурором і переконливого спростування тому, що саме з ініціативи ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронців, відбувались описані в обвинувачені події. Все наведене в сукупності переконує суд в тому, що відсутнє взагалі достатнє підтвердження можливості вчинення згаданих кримінальних правопорушень без їх спонукання чи підбурення зі сторони ОСОБА_6 та правоохоронців, як і відсутнє підтвердження вказаної неправомірної діяльності ОСОБА_5 , до якої приєднались правоохоронці, з метою здійснення пасивного її документування.

Інших доказів зі сторони обвинувачення подано не було, як і не забезпечив прокурор, всупереч вимогам ч. 1 ст. 22, ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 327 КПК України, явку інших свідків до суду впродовж тривалого часу, навіть після встановлення судом, у відповідності до вимог ст. 114 КПК України, відповідних процесуальних строків та вжиття вичерпних заходів з урахуванням відсутності переконливих доказів про сповіщення свідків.

Відтак, врахувавши, що жодного беззаперечного, належного та допустимого доказу на підтвердження провини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, суду не надано, беручи до уваги необхідність тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, на переконання суду прокурором не доведено вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, в яких він обвинувачується, тому за приписами п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України він підлягає виправданню.

Цивільний позов в провадженні не заявлений.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону.

Процесуальні витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 2 ст. 307 КК України, керуючись ст.ст. 368, 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдати його.

Речові докази: наркотичний засіб «канабіс» (квитанція № 01159) знищити; мобільний телефон «Самсунг», грошові купюри, 7 сім-карток повернути ОСОБА_5 , зі скасуванням накладеного на наведене майно арешту.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1