провадження №1-в/947/315/25
У Х В А Л А

26 грудня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси про виправлення описки,

за участю: засудженого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст заяви.

Прокурор Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду міста Одеси із заявою про виправлення описки. В обґрунтування якої, зокрема зазначив, що 25.09.2025 у кримінальному провадженні №0001171 відносно обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_3 , по справі №947/32246/24 - ухвалено вирок.

Вказаним вироком ОСОБА_3 визнано винним у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Так, п.2 резолютивної частини вищевказаного судового рішення ОСОБА_3 , на підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного останньому за вироком у виді позбавлення волі на строк 6 років, з урахуванням положень, передбачених ч.1 ст.72 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м.Одеси від 06.05.2024 у виді обмеження волі на строк 2 роки та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з відбуттям покарання в кримінально-виконавчої установі закритого типу.

Вказував, що відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 374 КПК України судом, при визнанні особи винуватою, судом приймається низка рішень щодо покарання, початку строку відбування покарання, відшкодування витрат, рішення по цивільному позову, доля речових доказів і документів та спеціальної конфіскації тощо.

Однак, до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України не відноситься встановлення судом в якої саме кримінально-виконавчої установі слід призначити відбування виконання обвинуваченому.

Проте, під час вивчення вищевказаного судового рішення встановлено, що судом помилково п.2 резолютивної частини вищевказаного судового рішення зазначено місце, де ОСОБА_3 повинен відбувати покарання, а саме в кримінально-виконавчої установі закритого типу, що суперечить вимогам п.2 ч.4 ст.374 КПК України та потребує виправлення.

Посилаючись на викладене, просив постановити ухвалу, якою внести зміни та виправити редакцію п.2 резолютивної частини вироку Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2025, виключивши з неї посилання на місце, де ОСОБА_3 повинен відбувати покарання,- кримінально-виконавча установа закритого типу.

2. Позиції учасників судового розгляду.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, були повідомлені своєчасно та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляли.

3. Передумови та висновки суду.

Відповідно до ч.2 ст.379 КПК України, питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Дослідивши матеріали заяви, суд виходить з наступного.

Вироком Київського районного суду м.Одеси від 25.09.2025 року, ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання, з урахуванням положень ч.1 ст.71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці, з відбуттям покарання в кримінально-виконавчої установі закритого типу.

Відповідно до абз.2 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, у тому числі про позбавлення державної нагороди України.

Згідно з ч.1 ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Відповідно до ч.3 ст.11 КВК України (Види органів і установ виконання покарань), кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (виправні колонії).

В той же час, згідно з ч.4 ст.11 КВК України, виправні колонії поділяються на колонії мінімального, середнього і максимального рівнів безпеки. У разі необхідності в межах однієї виправної колонії можуть створюватися сектори з різними рівнями безпеки.

При цьому, ч.1 ст.86 КВК України передбачає, що вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Отже, системний аналіз вищенаведених статей свідчить про те, що кримінально-виконавчі установи поділяються на два типа: відкритого (виправні центри) та закритого типу (виправні колонії). Водночас, виправні колонії поділяються на такі види: мінімального, середнього і максимального рівнів безпеки і цей вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі буде відбувати покарання, саме і визначається уповноваженим центральним органом виконавчої влади.

Таким чином, суд робить висновок, що прокурором помилково ототожнюється типи кримінально-виконавчих установ з видами кримінально-виконавчих установ закритого типу.

Водночас, суд звертає увагу, що у п.2 резолютивної частини вироку суду від 25.09.2025 року, зазначено саме тип кримінально виконавчої установи відповідно до вимог ч.1 ст.63 КК України, а її вид (мінімального, середнього і максимального рівнів безпеки) судом у вироку не визначався.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст.379, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні заяви прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_5 про виправленні описки у вироку Київського районного суду міста Одеси від 25.09.2025 року по справі №947/32246/24 (провадження №1-кп/947/599/25) відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1