Справа № 522/9843/23
Провадження по справі № 1-кп/522/1323/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

02 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м.Одеси у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000267 від 21.11.2022 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Брицьке Липовецького району Вінницької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2023 року в провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000267 від 21.11.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

15.01.2026 заступником керівника Вінницької обласної прокуратури змінено обвинувачення відносно ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 111 КК України на ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення застави на тримання під вартою із застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 клопотання захисника підтримала в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання адвоката, зважаючи на те, що у кримінальному провадженні змінено обвинувачення відносно ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для часткового задоволення клопотання сторони захисту, з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 вказаного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду, із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також те, щоб до кожного учасника кримінального провадження застосовувалась лише належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст. 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2022 року, було задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення застави.

22.05.2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000267 від 21.11.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України було скеровано до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 16.11.2023 року було продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.01.2024 року.

15.01.2026 заступником керівника Вінницької обласної прокуратури змінено обвинувачення відносно ОСОБА_5 на ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Згідно ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст. 111-1 КК України є нетяжким, карається позбавленням волі на строк від 3 до 5 років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений останньою ухвалою суду від 19.01.2026 обвинуваченій ОСОБА_5 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченої, а саме, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштована, ніде не навчається, неповнолітніх дітей на утриманні не має, постійного місця проживання на контрольованій Україною території не має, що свідчить про відсутність в обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, що у сукупності дає суду достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що особа обвинуваченого обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення обвинуваченою тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою продовження судом строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 слугувало запобігання спробам: переховуватись від суду, так як в обвинуваченої немає постійного місця проживання на підконтрольній Україні території, інкримінований їй злочин вчинено на тимчасово окупованій території України, де обвинувачена може переховуватись від суду.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд зазначає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не наведено конкретних, належних та допустимих доказів того, що на теперішній час зберігаються ризики незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження, знищення або спотворення доказів чи іншого перешкоджання кримінальному провадженню.

Суд бере до уваги, що у межах даного кримінального провадження всі свідки вже допитані судом, письмові та речові докази досліджені, у зв`язку з чим об`єктивно відсутня можливість впливу обвинуваченої на процес доказування. За таких умов відповідні ризики втратили свою актуальність та фактично відпали.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, суд зазначає, що доводи сторони обвинувачення з цього приводу носять характер припущення та не підтверджені жодними об`єктивними даними. Сам по собі факт притягнення особи до кримінальної відповідальності або попередня суворість обраного запобіжного заходу не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про наявність реального ризику вчинення нового кримінального правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_5 раніше не судима.

Суд також враховує дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , зокрема відсутність відомостей про порушення нею процесуальних обов`язків, належну процесуальну поведінку, відсутність судимостей, а також відсутність обставин, які б свідчили про її схильність до протиправної поведінки.

Вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу, суд бере до уваги вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тривале тримання особи під вартою допускається лише за наявності релевантних та достатніх підстав, а національні суди зобов`язані перевіряти можливість застосування альтернативних, менш обмежувальних запобіжних заходів (рішення у справах «Letellier v. France», «Mangouras v. Spain»).

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: а) особисте зобов`язання; б) особиста порука; в) застава; г) домашній арешт.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» № 2198-IX від 14.04.2022 року, були внесені зміни до Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У п.62 рішення по справі «Боротюк проти України» (Khayredinov v. Ukraine) Європейський Суд з прав людини вказав, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Домашній арешт є недоцільним запобіжним заходом з огляду на імперативні приписи ч.6 ст.176 КПК України.

Враховуючи вчинену Збройними Силами Російської Федерації військову агресією проти нашої Держави, на території України було запроваджено воєнний стан відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_10 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Згідно положень статті 183 КПК України, під час воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Проте, суд враховує, що ОСОБА_5 утримується під вартою вже більше трьох років, що вказує на відповідність ознаки «надмірності» тривалості перебування обвинуваченої під вартою та недостатньо обґрунтованою для подальшого застосування відносно неї вказаного запобіжного заходу без альтернативного внесення застави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції. Зокрема, у справі "Корнієнко та інші проти України" (справа №24520/19 та 2 інші заяви) Судом визнано порушення Україною пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внаслідок "надмірної тривалості утримання під вартою" у кримінальному провадженні.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини (справа "Боротюк проти України", "Амбрушкевич проти Польщі"), суд зауважує, що саме не на підставі загальних фраз, а доведених конкретних фактів та відомостей, суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження, має оцінювати можливість запобігти встановленим ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. І лише посилаючись на обставини конкретної справи, які доводять, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатне запобігти встановленим ризикам, до особи може бути застосовано такий винятковий захід як тримання під вартою або продовжено строк його дії. За відсутності таких доказів тримання обвинуваченої під вартою буде вважатися свавільним.

Зокрема, у 2025 році ЄСПЛ констатовано порушення Україною пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внаслідок "надмірної тривалості утримання під вартою" у кримінальному провадженні у низці справ, серед яких такі рішення як «Піддубний та інші проти України» (заява № 22973/23 та 3 інші), «Гордєєв проти України» (заява № 14335/18).

За таких обставин суд має право скористатися своїм диспозитивним правом, зазначеним частиною 4 статті 183 КПК України, та визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_5 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд враховує, що інкримінований ОСОБА_5 злочин вчинений проти основ національної безпеки України, який вчинено на тимчасово окупованій території України.

Разом з тим, зважаючи на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 та її майновий стан, той факт, що всі свідки у вказаному кримінальному провадженні допитані, майже всі докази судом досліджені, наявності обґрунтованого ризику щодо можливості переховування обвинуваченої від суду, суд вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення належної поведінки ОСОБА_5 , а саме у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно ЗУ «Про Державний Бюджет 2026 року» 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328 гривень, а тому саме з цього розрахунку буде визначена сума застави.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи всі встановлені під час розгляду обвинувального акту обставини, суд приходить до висновку щодо можливості часткового задоволення клопотання сторони захисту, залишивши раніше обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 201, ч.1 ст.331, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід задовольнити частково.

Залишити щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше визначений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 19.03.2026 включно.

Визначити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень гривень.

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатись з населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомивши про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала суду щодо зміни запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 03.02.2026 о 09 год. 10 хв., в залі суду № 131.

Головуючий суддя ОСОБА_11

Судді:

ОСОБА_12

02.02.2026