УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0002275 від 20.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із вказаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 , 19 листопада 2025 року, близько 17 години 58 хвилин, керуючи автомобілем марки Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у технічно справному стані, рухаючись по проїзній частині вул. Дубенської, поблизу АЗК «WOG» на вул. Дубенкій, 163А, зі сторони с. Вересневе в напрямку вулиці Кулика і Гудачека, у м. Рівне, в порушення підпункту б) пункту 2.3, пунктів 12.4, 18.1 та п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, рухався в населеному пункті зі швидкістю в межах 66,7…75,3 км/год, що перевищувала допустиму (50 км/год), з моменту виникнення небезпеки для руху, у вигляді зменшення швидкості транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом, який рухався попереду у сусідній смузі руху праворуч, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинали проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право по ходу руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами ребер, розривами пристінкової плеври, ушкодженням хребта, забоєм легень, крововиливами в плевральні порожнини, закритої травми живота з розривами тканини селезінки, печінки, нирки, крововилививу заочеревинного простору, підвішуючи апарат органів та черевну порожнину, перелому кісток правої гомілки, правого плеча та множинних забоїв, осаднень і синців м?яких тканин», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, від яких 20.11.2025 ОСОБА_7 померла в КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради.

Порушення ОСОБА_5 , вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та пункту 18.4 Правил дорожнього руху, який передбачає, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

12 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 в інкримінованому йому правопорушенні повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1) показами свідків;

2) висновками судових експертиз;

3) відеозаписом ДТП;

4) висновком судової інженерно технічної експертизи;

5) висновком судово-медичної експертизи;

6) іншими матеріалами кримінального провадження.

В ході досудового розслідування встановлено, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи незаконно впливати на свідків.

Таким чином, застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, застави не зможе забезпечити своєчасного проведення основних слідчих дій та контролю за місцем перебування підозрюваної, а тому є підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України і не зможуть гарантувати виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали за викладених в ньому обставин, і просили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Просили судове засідання провести без фіксування судового процесу технічними засобами.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання слідчого та судове засідання провести без фіксування судового процесу технічними засобами.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З урахуванням клопотання учасників судового розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002275 від 20.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За вищевказаних обставин, 12 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, наявність достатніх даних, що існують ризики переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Потреба у застосуванні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та може ухилитись від слідства, суду, а саме: враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 хоча і має місце проживання, однак має змогу вільно пересуватись територією Рівненської області та України, у зв`язку із чим має змогу покидати своє місце проживання на довгий період часу та перебувати у будь-якому іншому місці, тим самим усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 задля уникнення відповідальності за вчинене ним діяння, може виїхати за територію Рівненської області, що дає підстави побоюватися можливості переховування від правоохоронних органів та суду підозрюваного з метою перешкоджання кримінальному провадженню та уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, що у відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст.177 КПК України є ризиком.

Одночасно, враховуючи те, що коли підозрюваний ОСОБА_5 отримає клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу з додатками до нього, йому стане відоме місце проживання свідків у кримінальному провадженні, і тому є підстави побоюватись незаконного впливу та тиску на них зі сторони ОСОБА_5 з метою зміни та перекручування або відмови від показань. На підставі наведеного, у випадку не застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, він шляхом вмовлянь та погроз, зможе незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показань, переслідуючи мету перешкоджання кримінальному провадженню, що у відповідності до п.3, ч.1 ст.177 КПК України є ризиком.

Вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що він пенсіонер, неодружений, похилого віку, не має на утриманні малолітніх дітей, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під домашнім арештом, не страждає, а тому у разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, дасть йому можливість в подальшому продовжувати вчиняти аналогічні правопорушення.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Так, застосування запобіжного заходу щодо підозрюваної відповідає вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 177, 178, 181 КПК України.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, його стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, відсутність утриманців, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, слід застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби. Оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього, обов`язки, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 176-178, 193-194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глажева Костопільського району Рівненської області, громадянина України, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а саме до 12 .03.2026, без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження.

- у нічний час, в період з 22 год. 00 хв. вечора по 07 год. 00 хв. ранку, не відлучатись із будинку що за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 та прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 ;

- повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні

Встановити строк дії ухвали та покладених обов`язків до 12 березня 2026 року.

Виконання ухвали доручити Рівненському РУП ГУНП в Рівненській області .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя