Справа № 642/256/26
Провадження № 1-кс/642/141/26
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2026 року Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова клопотання клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 16.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 15.01.2026, близько 16:45, навпроти буд. 106 по вул. Великій Панасівській у м. Харкові, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ Forza, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У період часу з 18.20 15.01.2026 по 19.40 15.01.2026 проведено огляд місця дорожньо-транспортної події навпроти буд. 89 по вул. Великій Панасівській у м. Харкові, де автомобіль марки ЗАЗ Forza, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході проведення вказаної слідчої дії вилучено зазначений транспортний засіб. 16.01.2026 року слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_3 , винесено постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, а саме: автомобіль ЗАЗ Forza, д.н.з. НОМЕР_1 (Y6DAF4854E0026633), 2014 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи положення ст. 98 КПК України, вищезазначений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, або відчуження вилученого майна, виникла необхідність в арешті автомобілю ЗАЗ Forza, д.н.з. НОМЕР_1 (Y6DAF4854E0026633), 2014 року випуску, шляхом надання слідчому та прокурору можливості зберігати вилучений транспортний засіб на майданчику і стоянці для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.01.2012.

Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний для проведення судових авто технічних експертиз з метою встановлення обставин, що мають значення у кримінальному провадженні.

Таким чином, необхідність арешту майна зумовлюється необхідністю забезпечення доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатимуть встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене.

27.01.2026 до Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова надійшла ухвала слідчого судді про усунення недоліків протягом 72-х годин. Зазначені недоліки усунуті. Строки не порушені.

Слідчий та представник власника майна в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву з проханням розглядати клопотання за їх відсутністю, слідчий клопотання підтримав та просив суд задовольнити, представник власника майна проти задоволення клопотання заперечував, просив передати його на відповідальне зберігання власнику, оскільки потерпіла будь-яких претензій до ОСОБА_4 немає, що підтверджується нотаріальною заявою.

За таких обставин, в силу вимог ч.1 ст.172 КПК України неприбуття зазначених осіб не є перешкодою для розгляду клопотання та відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Так відповідно, вилучене майно про яке йдеться у клопотанні є речовим доказом у кримінальному провадженні та об`єктом кримінального правопорушення, на яке необхідно накласти арешт, так як є підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а вказаний автомобіль має значення для досудового розслідування та є доказом у кримінальному провадженні, тому відповідає критеріям, передбаченим ч.2 ст. 167 КПК України, як тимчасово вилучене майно, яке може бути речовим доказом.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про накладення арешту на майно, враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 167-173 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-171 КПК України,-

постановив:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 16.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль ЗАЗ Forza, д.н.з. НОМЕР_1 (Y6DAF4854E0026633), 2014 року випуску (зареєстрований на ОСОБА_4 ), яким керував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою : АДРЕСА_1 , (к.т. НОМЕР_2 ), та передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу за адресою місця проживання до скасування арешту майна у встановленому законодавством України порядку та попередивши його про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Заборонити ОСОБА_4 проводити будь-які дії щодо зміни або перероблювання технічного стану транспортного засобу.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та слідчому.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 02.02.2026.

Слідчий суддя: ОСОБА_1