ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2165/25 Справа № 202/7606/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволено частково, накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 01.08.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.364 КК України, на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, власником яких є ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено за необгрунтованістю.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що земельні ділянки з кадастровим номером :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364 є об`єктами, стосовно яких вчинено кримінально протиправні дії, що свідчить про їх безпосередній зв`язок із обставинами кримінального правопорушення та зумовлює необхідність їх дослідження у межах досудового розслідування. Слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого від 01.10.2025 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0579 за адресою: АДРЕСА_1 , яку поділено на три земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, є ОСОБА_7 . Також суд врахував наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову, якою відмовити у накладенні арешту на земельні ділянки.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не було дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, не зазначено наявності правових підстав для арешту майна, не надано належної правової оцінки розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення. Зазначає, що арештовані земельні ділянки належать на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 29 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №526. Вважає, що жодних доказів незаконності відчуження земельної ділянки ОСОБА_10 . ОСОБА_7 , як і будь-яких протиправних дій останнього, прокурором не наведено. Зазначає, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем земельних ділянок в розумінні цивільного законодавства, оскільки не знав і не міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що дарувальник (на суб`єктивне переконання прокурора) отримав майно протиправним шляхом та не мав права його відчужувати. Зауважує, що в судовому засіданні було з`ясовано, що жодній особі не було повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні, що беззаперечно свідчить про відсутність у сторони обвинувачення обґрунтування підозри, достатньої для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження. Наголошує, що слідчим суддею не взято до уваги, що клопотання прокурора аналогічного змісту про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000491 від 01 серпня 2023 року, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:1363, :02:001:1364, :02:001:1365 (утворених в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0579, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ), які перебувають у приватній власності ОСОБА_7 , уже було розглянуто слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_11 (справа №202/7606/25 (1-кс/202/7438/2025), за результатами якого 17 жовтня 2025 року була постановлена ухвала про відмову у накладенні арешту на спірні земельні ділянки, яка в апеляційному порядку прокурором не оскаржувалась. Враховуючи тривалий термін досудового розслідування даного кримінального провадження, вважає, що накладення арешту на земельні ділянки, які перебувають у приватній власності ОСОБА_7 , є свавільним втручанням у його право власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Слідчий суддя, посилаючись на положення ст.170 КПК України, задовольнив клопотання прокурора, з огляду на те, що в судовому засіданні доведено його обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, щодо накладення арешту на майно.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи із положень ст.131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст.132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів дійшла висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про задоволення клопотання про накладення арешту на майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як слідує з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000491 від 01.08.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч. 2 ст.364 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000491 від 01.08.2023 року, підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала інформація відділу управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області про зібр матеріалів відносно групи осіб, до складу якої входять посадові особи Слобожанської селищної ради, сертифіковані спеціалісти та залучені фізичні особи, які шляхом зловживання своїм службовим становищем та внесення недостовірних відомостей до офіційної документації, заволоділи земельними ділянками, що на праві власності належать територіальній громаді Слобожанської селищної ради, завдавши тяжких наслідків.

18.09.2006 року між Ювілейною селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області та ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» укладено договір про передачу в оренду земельних ділянок комунальної власності, розташованих в межах населеного пункту смт. Ювілейний. Цільове призначення земельних ділянок: житлова та громадська забудова.

Відповідно до копії рішення Слобожанської селищної ради №642-7/VIII від 29.04.2021 року ОСОБА_10 передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0579 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_10 звернувся до Слобожанської селищної ради із заявою про надання рішення на його ім`я про оформлення права власності земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0579 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з введенням об`єкта нерухомості в експлуатацію.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, поданого ОСОБА_10 , 18.02.2021 року, державний реєстратор виконавчого комітету Слобожанської селищної ради ОСОБА_12 здійснив реєстрацію права власності на господарський блок літ. А1, загальною площею 11 кв. м. за ОСОБА_10 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП31.

Таким чином, земельна ділянка була передана у приватну власність громадянину ОСОБА_10 у встановленому законодавством порядку, у зв`язку із введенням в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

01.10.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0579 за адресою: АДРЕСА_1 , яку поділено на три земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, в ході якого встановлено, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, зокрема, господарський блок або залишки від його існування після можливого знищення. Під час вказаної слідчої дії будь-які речі, документи чи інші об`єкти не вилучалися.

Постановою слідчого від 01.10.2025 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0579 за адресою: АДРЕСА_1 , яку поділено на три земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, є ОСОБА_7 .

Виходячи з матеріалів клопотання встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, є об`єктами, стосовно якого вчинено кримінально протиправні дії, що свідчить про безпосередній зв`язок із обставинами кримінального правопорушення та зумовлює необхідність дослідження у межах досудового розслідування.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що земельна ділянка є предметом кримінального правопорушення та має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд врахував наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність земельної ділянки ознакам речових доказів.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними посилання адвоката на протиправність накладення арешту через добросовісність набуття ОСОБА_7 спірних земельних ділянок.

З метою дотримання принципів розумності, співмірності та недопущення надмірного втручання в здійснення права приватної власності, а також для забезпечення належного балансу між загальним інтересом суспільства у проведенні ефективного досудового розслідування і необхідністю повноцінного захисту основоположних прав і свобод конкретної особи, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту земельної ділянки з обмеженим обсягом обмежень, зокрема, без заборони володіння та користування земельною ділянкою, що дозволить власнику продовжувати здійснювати фактичний нагляд та утримання майна в належному стані.

Такий підхід на думку апеляційного суду є обґрунтованим та необхідним для уникнення непропорційного обмеження прав особи, а також запобігання потенційному погіршенню стану об`єкта нерухомості, що може завдати як матеріальної шкоди, так і порушити права третіх осіб.

На переконання апеляційного суду, застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, а саме шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, не становить надмірний тягар як для власника майна і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження судом не встановлено.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.

Також апеляційний суд наголошує, що такий захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення відповідних слідчих дій, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які у свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України, та відповідно до ст.174 КПК України може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування та жодного посилання на обставини, які би дозволяли інакше оцінити встановлені слідчим суддею обставини, які підлягають встановленню при вирішенні питання про арешт майна. Відповідно, висновки оскаржуваної ухвали про доцільність накладення арешту на земельні ділянки є обґрунтованими.

Наразі наявні достатні правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, наведені в клопотанні підстави для накладення арешту на майно перевірялися судом першої інстанції. При цьому були з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що незастосування арешту може призвести надалі до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі адвоката в інтересах власника майна підстави, з яких останній просить скасувати ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Указані в апеляційній скарзі обставини не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та не слугують в даному випадку підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 04 листопада 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 01.08.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.364 КК України, про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:1365, :02:001:1363, :02:001:1364, власником яких є ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4