Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 569/13189/25

Провадження № 11-сс/4815/13/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000002 від 09.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2025 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, що вилучене в ході огляду місця події 08.08.2025 року поблизу входу в приміщення магазину «Торба», що знаходиться в ТРЦ «Арена» за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 67 за участю ОСОБА_7 , 1989 р.н., а саме:

- мобільний телефон марки «IPhone» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з а/н НОМЕР_1 ;

- купюри, зовні схожі на купюри номіналом по 100 Євро в загальній сумі 5000 євро.

Встановлено заборону будь-яким особам, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представниця власниці майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 13 серпня 2025 року в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «IPhone» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з а/н НОМЕР_1 та зобов`язати орган досудового розслідування негайно повернути вказаний мобільний телефон у технічно справному стані разом з усіма комплектуючими та сім-картою.

Вказує, що ОСОБА_7 не є підозрюваною, обвинуваченою, цивільним відповідачем у цьому провадженні, їй не вручалась підозра, вона не брала участі у вчиненні злочину, а телефон належить їй на праві власності, при цьому він є єдиним засобом зв`язку, зберігання персональних даних, доступу до банківських рахунків, медичних даних тощо, а блокування телефону на невизначений термін є надмірним втручанням у справо власності особи, тому така ухвала є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що у даному випадку порушений принцип пропорційності, оскільки мета збереження речових доказів могла бути досягнута менш обмежувальними заходами: тимчасовим доступом до речі в порядку ст.ст.159-166 КПК України, оглядом телефону з копіюванням необхідної інформації, вилученням лише сім-карти або носія пам`яті, однак такі альтернативи слідчим суддею навіть не розглядалися. Зауважує, що слідчим та судом також не досліджено питання належності майна, оскільки відсутні будь-які дані про те, що телефон належить іншій особі або придбаний за кошти, здобуті злочинним шляхом.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження даної ухвали.

Вказує, що розгляд клопотання про арешт майна проведено без повідомлення власника майна, а копію ухвали адвокату надано слідчим 17.12.2025 року.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. При цьому частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З огляду на викладене, оскільки копію ухвали адвокат отримала 17.12.2025 року, апеляційна скарга подана через систему «Електронний суд» 17.12.2025 року, доводи представника ОСОБА_6 про те, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущено з поважних причин, є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами судового провадження, тому цей строк підлягає поновленню.

До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_5 подав до суду заперечення на подану апеляційну скаргу, в яких вказує, що вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, а твердження представника власника майна про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно необґрунтованими. Зазначає про відсутність підстав сумніватися у співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також не встановлення будь-яких негативних наслідків від накладення арешту, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Висновки суду в частині накладення арешту на купюри, зовні схожі на купюри номіналом по 100 Євро в загальній сумі 5000 євро в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому апеляційним судом в силу ст.404 КПК України не перевіряються.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження розпочато за фактом того, що гр. ОСОБА_9 разом з іншими невстановленими особами організували схему незаконного переправлення громадян України чоловічої статі призовного віку через державний кордон України до республіки білорусь.

08.08.2025 року в ході проведення огляду місця події поблизу входу в приміщення магазину «Торба», що знаходиться в ТРЦ «Арена», в м. Рівне, вул. Київська, 67 за участю ОСОБА_7 , 1989 р.н.. виявлено та вилучено майно, вказане у клопотанні.

Під час розгляду даного клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя, враховуючи положення ч.2 ст.173 КПК України, дійшов висновку про необхідність його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді місцевого суду з огляду на таке.

Так, клопотання про накладення арешту на майно мотивовано тим, що вилучені предмети є речовими доказами та мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні. Під час апеляційного розгляду прокурор вказав, що на даний час не відпала потреба в накладенні арешту на мобільний телефон, оскільки в ньому виявлені сліди листування (зображення, голосові повідомлення) з особами, яким повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні, тому з ним проводяться слідчі дії та знімається необхідна інформація.

На думку апеляційного суду, матеріалами клопотання та доводами прокурора підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо даного засобу зв`язку, а саме можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення або його відчуження, що в подальшому може ускладнити проведення досудового розслідування. Крім того, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин кримінального провадження, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170, 173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 є безпідставними та необґрунтованими, при цьому слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів об`єктивно переконана, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не є підставою для скасування судового рішення та підлягають з`ясуванню під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження по суті.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. При цьому ОСОБА_7 чи її представник не позбавлені права надати слідчому додаткові докази чи звернутися до слідчого судді у порядку ст.174 КПК України із заявою про зняття арешту з майна.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, зі з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Поновити представнику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000002 від 09.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2