В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000054 від 10.11.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 08.07.2025 року вироком Магдалинівського районного суду за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Встановлено, що ОСОБА_3 , мав у власності автомобіль ВАЗ 21063 Д/Н В4027ДП, але права керувати вказаним транспортних засобом на законних підставах ОСОБА_3 не мав.

Згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п.16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Оскільки, ОСОБА_3 не мав наміру офіційно проходити медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку відповідно до встановлених планів і програм та складати теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, у нього виник умисел на придбання підробленого посвідчення водія, яка видається установою, що має право видавати такий документ.

Так, в жовтні 2024 року, точний час та дата під час досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_3 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво у підробці офіційного документа, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, яка б мали неправдиві відомості про проходження обов`язкового медичного огляду у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, через соціальний месенджер «Вайбер» надіслав невстановленій особі свої особисті анкетні дані а саме: прізвище, ім`я, ім`я по батькові, рік народження, та фотографію, після чого домовився про подальше отримання посвідчення водія.

З цією метою ОСОБА_3 , використовуючи месенджер «Вайбер», в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п.16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, - встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, орієнтовно в середині жовтня 2024 року, точний час та дата під час досудового розслідування не встановлені, у невстановленої особи, якій раніше надав свої анкетні дані, придбав підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я не в сервісному центрі МВС, а у відділенні «Нової пошти», розташованій в с. Малоандріївка Самарівського району Дніпропетровської області. Згідно з інформацією, що відображена у вказаному посвідченні водія на право,керування транспортними засобами, які відносяться до категорії: «В», посвідчення видано 10.08.2024 року установою ТСЦ 1242 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та містить його фотозображення.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України - пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 листопада 2025 року близько 11 годині 10 хвилин за адресою мешкання ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 прибули працівники поліції по факту вчинення домашнього насильства, та під час складання працівниками поліції адміністративного протоколу серії ВАД № 951504 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та місці на законні вимоги інспектора СРПП відділення поліції №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про пред`явлення документу, що посвідчує особу з метою введення в оману працівників поліції щодо наявності у нього офіційного документу, що посвідчує особу, а саме посвідчення водія, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вказаний офіційний документ є підробленим, що у встановленому законом порядку він навчання не проходив та теоретичних і практичних іспитів на отримання водійського посвідчення не здавав та посвідчення на право керування транспортними засобами у ТСЦ 1242 у встановленому чинним законодавством порядку не отримував, пред`явив працівникам поліції підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами, які відносяться до категорії: «В» на своє ім`я, чим здійснив використання завідомо підробленого документа.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Під час досудового розслідування було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою вину, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у зв`язку із чим прокурором до суду був направлений обвинувальний акт разом із клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

До обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , подану в порядку ч. 2 ст. 302 КПК України щодо визнання свої винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, яка написана обвинуваченим у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Обвинуваченому роз`яснено, що відповідно до ч. 2 ст. 302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті досудового розслідування обставини.

Захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_5 у вищевказаній заяві засвідчено добровільність та беззаперечність визнання винуватості підозрюваним, підтверджено його згоду із встановленими у результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

Як вбачається з наданих матеріалів досудового розслідування, до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувалось затримання під час виявлення вчинення ним кримінального проступку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальними проступками.

На підставі ст. ст. 302, 381, 382 КПК України суд розглядає обвинувальний акт в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Так, за результатами спрощеного провадження судом досліджено, що встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних проступків передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, останній беззаперечно визнав свою вину і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а тому суд вважає їх доведеними.

Отже, саме з підстав вищевикладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, під час іспитового строку, встановленого вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року, який на момент вчинення кримінального правопорушення набрав законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

У разі ж вчинення нового кримінального правопорушення у період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень ст. ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Частиною 5 статті 68 КК України визначено, що при призначенні покарання співучасникам кримінального правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, наявність обставин, які пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тому, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 в межах санкції ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити йому за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з призначенням остаточного покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим. Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У зв`язку із наведеним витрати на проведення технічної експертизи в сумі 2 674 грн. 20 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 301, 302, 368-371, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком приєднати невідбуту повну частину покарання за попереднім вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2025 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (код бюджетної класифікації 24060300) витрати на проведення експертизи в сумі 2 674 грн. 20 коп.

Речові докази, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 ; DVD-R диск марки «НР» із з нагрудного відеореєстратору № 798217 поліцейського СРПП ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 10.11.2025 року, котрі зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили - не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1