Справа № 308/8886/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/783/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2025 року за ч.4 ст. 185 КК України, -

встановила:

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

Згідно із ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покладено нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк тримання ОСОБА_6 під час кримінального провадження та судового розгляду в державній установі «Закарпатська установа виконання покарання №9» із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі у період з 31.05.2025 по 27.06.2025.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою змінено на нічний домашній арешт, заборонивши останньому залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду у період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин.

Звільнено ОСОБА_6 з-під варти.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, 30 травня 2025 близько 06:00 години в ОСОБА_6 , який в цей час знаходився в приміщенні медичної палати №4 Закарпатської обласної клінічної лікарні, виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A14», чорного кольору. Реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, скориставшись моментом, коли за ним ніхто не спостерігав, шляхом вільного доступу взяв мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , з мобільним номером НОМЕР_2 , який знаходився на тумбочці поблизу медичного ліжка та який належить ОСОБА_9 , після чого разом з викраденим майном, маючи можливість розпоряджатися на власний розсуд, пішов у невідомому напрямку та в подальшому розпорядився викраденим мобільним телефоном у власних цілях.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 4 110,00 грн.

Отже, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить, оскаржуваний вирок скасувати, змінити правову кваліфікацію його дій на ч.1 або ч.2 ст. 185 КК України (або застосувати ст. 69 КК України).

В обґрунтування зазначає, що сам факт воєнного стану не мав жодного впливу на спосіб, мотиви чи обставини вчинення діяння.

При цьому в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржує надмірну суворість призначеного покарання. Вважає, що суд першої інстанції, необґрунтовано обрав найбільш суворий вид покарання у вигляді позбавлення волі, незважаючи на всі пом`якшуючі обставини.

На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, захисник щодо апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого поклалась на розсуд суду, прокурор вважала за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності останнього, відтак неявка обвинуваченого, у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, яка підтримала подану обвинуваченим апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила подану апеляційну скаргу, просила оскаржуваний вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить перекваліфікувати його дії з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 чи ч.2 ст. 185 КК України, проте дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано, оскільки останній вчинив кримінальні правопорушення під час дії воєнного стану, введеного в Україні відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, при цьому, в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю.

Що стосується доводів апелянта про доцільність застосування до обвинуваченого при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині; вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Як передбачено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за ч.4 ст.185 КК України відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, зокрема, що злочин вчинено в умовах воєнного стану. Також суд взяв до уваги наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, не працює, хоча і має середню освіту, по медичну допомогу в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м.Берегова» не звертався, відшкодував потерпілому завдану шкоду, бажає виправити свою протиправну поведінку. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Доводи наведені в апеляційній скарзі у тій частині, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання явно несправедливе через суворість, свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли та колегія суддів вважає такі безпідставними і необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, відсутні правові підстави для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, при цьому, колегія суддів, зауважує, що суд першої інстанції враховуючи конкретні обставини справи в їх сукупності та дані про особу винного, звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів та підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК Українизалишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4