Справа № 214/10/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України -

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив наступне, встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у липні 2025 року, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, встановили контакт з невстановленою особою, яка діяла в інтересах спеціальних служб Російської Федерації та використовувала обліковий запис на ім`я « ОСОБА_12 » з ім`ям користувача « ОСОБА_13 » у месенджері «Telegram», за вказівкою якої надали іноземній державі та її представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом здійснення підпалу об`єкта критичної інфраструктури - релейної шафи, з метою її умисного знищення, чим пошкодили об`єкт залізничної інфраструктури, з метою порушення її нормального функціонування, а також шляхом пособництва у вчиненні вибуху поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

Крім того, 07.07.2025 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, за вказівкою невстановленої особи, яка діяла в інтересах спеціальних служб Російської Федерації, здійснили підпал об`єкта критичної інфраструктури - релейної шафи, з метою її умисного знищення, чим створили реальну загрозу пошкодження об`єкта залізничної інфраструктури та порушення її нормального функціонування,тобто вчинили диверсію.

Також, 10.07.2025 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, за вказівкою невстановленої особи, яка діяла в інтересах спеціальних служб Російської Федерації, отримали (набули) саморобний пристрій вибухової дії, який в подальшому перенесли до гаражних приміщень поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де залишили (передали) даний пристрій іншим невстановленим особам, у зв`язку з чим виконали усі дії для надання засобів та знарядь, а також сприяли вчиненню дій спрямованих невстановленим особам на вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людей, а також міг призвести до заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

А також, 10.07.2025 ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, за вказівкою невстановленої особи, яка діяла в інтересах спеціальних служб Російської Федерації, придбали саморобний пристрій вибухової дії, який в подальшому перенесли до гаражних приміщень поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де залишили (передали) СВП іншим невстановленим особам, тобто виконали усі дії спрямовані на придбання, носіння та передачу вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, всупереч «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується:

- за ч. 2 ст.111 КК України за ознаками державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану;

- за ч. 2 ст. 113 КК України за ознаками вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України за ознаками пособництва, тобто надання засобів та знарядь для вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, вчиненого з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньому змовою групою осіб.

- за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками незаконного придбання, носіння, передачі вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

11.07.2025 в порядку ст. 208 КПК України було затримано громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 12.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.

14.07.2025 ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.09.2025.

05.09.2025 ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001123 від 11.07.2025 продовжено до шести місяців, тобто до 11.01.2026.

23.12.2025 ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 11.01.2026.

Обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258, ч. 1ст. 263 КК України, у повній мірі обґрунтовується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, зокрема:

-протоколом обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_6 від 11.07.2025;

-протокол обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_7 від 11.07.2025;

-протоколом огляду місця події від 11.07.2025;

-протоколом слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 25.09.2025;

-висновком експерта Дніпропетровського НДЕКЦ № СЕ-19/104-25/36522-ФХВР від 30.09.2025;

-протоколом огляду додатку до висновку експерта № СЕ-19/104-25/31229-КТ від 26.11.2025;

-протоколом огляду оптичного диску вилученого в ТОВ «Лайфселл» від 07.10.2025;

-відповідями на доручення з оперативного підрозділу;

-іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Так, на даний час, ризики передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду свідчить те, що ОСОБА_6 усвідомлює тяжкість та невідворотність покарання, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів за які передбачено покарання до довічного позбавлення волі, а тому може змінити місце фактичного проживання, виїхати за межі території України або на тимчасово окуповану територію України.

Також, необхідно врахувати, що ОСОБА_6 неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, тобто міцні соціальні зв`язки за місцем проживання відсутні, при цьому злочин вчинив під час дії воєнного стану в Україні та на користь держави-агресора Російської Федерації, налагодивши в ході своєї злочинної діяльності зв`язки із представниками РФ, що значно підвищує ризик переховування від суду.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду.

Про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, експертів та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, з метою надання ними неправдивих висновків та показів у суді, зокрема, шляхом підкупу, залякування та застосування насильства, свідчить те, що ОСОБА_6 знайомий з іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, крім того йому відомо з матеріалів досудового розслідування про проведення судових експертиз та покази свідків, які викривають його злочинну діяльність.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується свідчить те, що збройна агресія проти України триває, а тому знаходячись на свободі ОСОБА_6 може продовжити сприяти у веденні війни проти України, шляхом надання представникам РФ, допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Крім того, обвинувачений діяв з корисливих мотивів, що свідчить про те, що останній для отримання протиправної вигоди може продовжити вчиняти злочини, зокрема, проти основ національної безпеки. Також, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований і скоєння нових злочинів може бути єдиним джерелом збагачення.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з вимогами ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що безальтернативне тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 є єдиними запобіжним заходом, який здатен запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи вагомість наявних доказів, тяжкість злочину та суворість покарання, а саме те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експертів та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, а також враховуючи, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 199 КПК України просить колегію суддів продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання в повному обсязі, просив колегію суддів його задовольнити, посилаючись на письмові пояснення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що лише тяжкість можливого покарання не може бути підставою для обрання такого тяжкого запобіжного заходу. Як тримання під вартою.

Представник потерпілого ОСОБА_14 в судове засідання не з`явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, колегія суддів приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, виходячи з такого.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень та тяжкого кримінального правопорушення за

-ч. 2 ст.111 КК України за ознаками державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, за яке законом передбачено покарання строком 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна .

-за ч. 2 ст. 113 КК України за ознаками вчинення з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, в умовах воєнного стану; за яке законом передбачено покарання строком від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

-за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України за ознаками пособництва, тобто надання засобів та знарядь для вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, вчиненого з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньому змовою групою осіб, за яке законом передбачено покарання у строком від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

-за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками незаконного придбання, носіння, передачі вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, за яке законом передбачено покарання строком від 3 до 7 років позбавлення волі.

Колегією суддів, встановлені обставини, наявність яких може свідчити про ризики, передбачені п.п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів в даному кримінальному провадженні також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких та тяжкого злочину і в разі доведення вини ОСОБА_6 у скоєнні даних кримінальних правопорушень, загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 15 років до вічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Офіційно ніде не працевлаштований, в шлюбі не перебуває, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про те що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу та території України, може незаконно впливати на свідків, експертів та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Вказані вище обставини, на думку колегії суддів, в сукупності, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду та продовжувати вчиняти інші злочини, що вказує на необхідність продовження обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно з вимогами ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 08 березня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 13 січня 2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3