ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7278/23

Провадження № 11-кп/820/107/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000090 від 05 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Пєни Бєловського району Курської області СРСР, громадянку російської федерації, місце проживання невідоме, депутата державної думи федеральних зборів російської федерації, робоча адреса: російська федерація, м. москва, вул. охотний ряд, 1, не має судимостей,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією (безоплатним вилученням у власність держави Україна) всього належного їй на праві власності майна, за виключенням житла.

Обраний ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2022 року відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вирішення судом питання про його застосування, але не довше ніж до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 на виконання цього вироку суду.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи представником влади, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, вчинила посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи депутатом державної думи федеральних зборів рф восьмого скликання, яка вступила у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади рф, уповноваженим брати участь у засіданнях і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і зс російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема, й цивільного населення, розуміючи, що вона порушує встановлений ст.ст.1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХIХ), ст.1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою російська федерація, м. москва, вул. охотний ряд, буд. 1, взяла участь у засіданні державної думи федеральних зборів рф, де проголосувала «за» постанову із зверненням до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22 лютого 2022 року за тією ж адресою взяла участь у засіданні державної думи федеральних зборів рф, де проголосувала «за» ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою луганською народною республікою, у такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинила умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Так, станом на 30 січня 2023 року Управлінням Верховного комісара ООН з прав людини (УВКПЛ ООН) зафіксувало 18657 випадки загибелі або поранення цивільних осіб в Україні: 7110 загиблих і 11547 поранених.

Внаслідок агресії рф заподіяно матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури (значні пошкодження цивільної інфраструктури, зокрема лікарні та житлових будинків у містах Маріуполь, Буча, Ірпінь та інших).

За посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто, умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.110 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просила скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

На думку сторони захисту, рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим.

Висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Так, судом здійснено кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої in absentia.

У контексті практики Європейського суду з прав людини при оцінці справедливості судового провадження in absentia мають значення такі обставини: чи знала особа про кримінальне переслідування та пред`явлене обвинувачення; чи намагалася особа уникнути правосуддя; чи однозначно особа відмовилася від свого права бути присутньою в суді.

Однак, такий порядок не може бути застосований до обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки у кримінальному провадженні відсутні докази наявності обставин, що є підставою для застосування відповідних правил.

Жодного доказу того, що ОСОБА_7 станом на момент здійснення виклику перебуває на тимчасовій окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором суду першої інстанції не було надано.

Разом з тим, головним джерелом міжнародного права відносно імунітету посадових осіб держави від іноземної кримінальної юрисдикції є міжнародний звичай.

Обвинувачення стосується дій, вчинених ОСОБА_7 як представником влади, тобто в офіційній якості.

Захисник звертала увагу на те, що у 2017 році на 69-й сесії КМП ООН було схвалено ст.7 кодифікації, що стосується злочинів з міжнародного права, щодо яких імунітет ratione materiae не повинен застосовуватись. Відповідно до проєкту ст.7 імунітет не поширюється на такі злочини, а саме: геноцид, злочини проти людства, військові злочини, тортури, апартеїд та насильницькі викрадення.

Обвинувачення за ст.110 КК України не входить до кола цих виключень.

Прокурором не надано доказів на доведення факту того, що на ОСОБА_7 покладено обов`язок дотримання Конституції України.

У той же час ст.110 КК України не передбачає відповідальності за порушення інших норм, окрім Конституції України, зокрема, норм міжнародного права.

На думку захисника, відсутня юрисдикція Хмельницького міськрайонного суду як і будь-якого іншого національного суду України щодо розгляду вказаного кримінального провадження.

Окрім цього, скерований до місцевого суду обвинувальний акт містить не конкретизоване обвинувачення.

Захисник звертала увагу на те, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Таким чином, підстав, передбачених процесуальним законом для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 під час розгляду провадження судом першої інстанції не встановлено, що означає, що вирок у справі, на переконання сторони захисту, підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог закону суд дотримався повністю.

Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Це кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченої (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Посилання захисника ОСОБА_6 про порушення права обвинуваченої ОСОБА_7 на захист за відсутності доказів щодо обізнаності її про це кримінальне провадження та розгляд справи за відсутності обвинуваченої на увагу не заслуговують.

Судовий розгляд кримінального провадження як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 проведено у відсутності обвинуваченої, оскільки провадження за її обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду.

Так, у межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч.8 ст.135, ч.1 ст.278 КПК України 11 квітня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, шляхом направлення повідомлення про підозру на електронну адресу державної думи федеральних зборів російської федерації та повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області для її допиту як підозрюваної, однак остання не з`явилася до слідчого без поважних причин.

Крім того, відомості про таке повідомлення про підозру, а також повідомлення про виклик ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області для її допиту як підозрюваної, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваної у цьому кримінальному провадженні опубліковані в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», однак остання не з`явилася до слідчого відділу без поважних причин.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 також було вручено її захиснику.

Для вирішення питання про здійснення спеціального кримінального провадження визначальним є факт оголошення підозрюваної в міжнародний розшук внаслідок ухилення без поважних причин від з`явлення на виклик слідчих органів або суду.

Постановою слідчого від 04 травня 2022 року на підставі ст.281 КПК України підозрювану ОСОБА_7 оголошено у державний та міжнародний розшук, який доручено для виконання оперативним підрозділам УСБУ у Хмельницькій області.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2022 року відносно підозрюваної ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000090 від 05 травня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Інформація про здійснення стосовно підозрюваної ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування, повістки про виклик останньої до слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області для проведення процесуальних дій з її участю, у тому числі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора України.

Факти численних викликів ОСОБА_7 у порядку ст.135 КПК України підтверджуються відповідними матеріалами кримінального провадження.

Також, з метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваної ОСОБА_7 у порядку ст.ст.46, 48, 49, 52, 110 КПК України та п.7 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області адвоката ОСОБА_6 , якій у відповідно до вимог ч.2 ст.297-5 КПК України вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваному (обвинуваченому).

Відповідно до ч.1 ст.297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Таким чином, під час досудового розслідування були вжиті всі доступні способи інформування для виклику на той час підозрюваної ОСОБА_7 до слідчого та прокурора.

Копія обвинувального акта вручена захиснику обвинуваченої та направлена на електронну адресу державної думи федеральних зборів російської федерації.

Після надходження провадження до суду обвинувачена ОСОБА_7 інформувалася також у всі доступні процесуальні для суду засоби, передбачені ст.323 КПК України. Зокрема, повідомлення про виклик до суду розміщувалися на офіційному веб-сайті офісу Генерального прокурора, на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, а також публікувалися в газеті «Урядовий кур`єр».

Крім того усі судові засідання проводились за участі захисника обвинуваченої ОСОБА_7 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора та постановлено здійснити спеціальне судове провадження (судове провадження за відсутності обвинуваченого (іn absentia)) стосовного обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.3 ст.110 КК України у даному кримінальному провадженні, повістки про виклик обвинуваченої у кожне судове засідання розміщено на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр».

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №(75) 11 від 19 січня 1973 року встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п.54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п.54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п.30).

При цьому інститут спеціального кримінального провадження, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст.138 цього Кодексу (ч.3 ст.400 КПК України).

Повідомлення обвинуваченої ОСОБА_7 про судовий розгляд здійснено з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст.2 КПК України, в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно, повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч.1 ст.297-1, ч.3 ст.323 КПК України).

Положенням ст.297-1 КПК України передбачена можливість здійснення спеціального досудового розслідування, зокрема, й щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України (який інкримінується обвинуваченій ОСОБА_7 ) стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Установлено, що ОСОБА_7 є громадянином російської федерації та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, а саме на території російської федерації.

Після надходження провадження до суду обвинувачена ОСОБА_7 інформувалася також усіма доступними процесуальними для суду способами, передбаченими ст.323 КПК України.

Про день, час та місце проведення судових засідань у вказаному кримінальному провадженні обвинувачена повідомлялася шляхом розміщення відповідної інформації на офіційних веб-сайтах та публікації оголошень в газеті «Урядовий Кур`єр».

Крім того, про всі судові засідання інформувалась та брала в них участь захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 .

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; приймати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно для нього.

Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Натомість, обвинувачена ОСОБА_7 скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченої ОСОБА_7 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за вчинені діяння, юрисдикцію якої над собою вона не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді не бажала, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.

Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п."g" п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Згідно з рішенням Ради адвокатів України № 183 від 27 грудня 2022 року: 1) неможливість в таких ситуаціях (йдеться про in absentia) виконання адвокатом правил адвокатської етики (наприклад, інформування адвокатом клієнта щодо ведення дорученої йому справи) не зумовлює обов`язкової неможливості здійснювати захист особи від кримінального обвинувачення за її відсутності. Можливість надання правової (правничої) допомоги визначається адвокатом, виходячи з конкретних обставин справи та інтересів клієнта у ній; 2) адвокат, діючи як захисник відсутньої особи, самостійно визначає свою правову позицію у справі. Ця правова позиція включає в себе форму участі (не участі) в засіданні, заявлення (не заявлення) клопотань, надання (не надання) доказів суду, позицію по суті справи чи клопотання, позицію щодо оскарження судових рішень тощо.

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити з`явлення обвинуваченої до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачена уважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині недоведення вини обвинуваченої ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, які були всебічно досліджені місцевим судом, зокрема:

-відомостями з протоколу огляду від 27 березня 2022 року та додатках до нього, згідно якого об`єктами огляду є офіційний сайт державної думи російської федерації, що містяться за посиланнями: «http://duma.gov.ru/duma/deputies)». В ході огляду вказаного сайту виявлено розділ з назвою «Депутаты» (скріншот №1, 2) в ході огляду якого виявлено сторінку депутата 8 скликання ОСОБА_7 (скірншот №3, 4). Під час огляду сторінки виявлено наступну інформацію щодо ОСОБА_7 : « ОСОБА_7 . Депутат государственной думы избрана по избирательному округу № 110 (сеймский Курская область). Фракция «единая россия», Регион: Курская область, дата рождения: 26 сентября 1961 года. Сведения об избрании: 19.09.2021г., фракція Всеросийской политической партии «единая россия» (восьмой созыв). Комитет государственной думи по культре (член комитета). Образование 1987г. Курский государствений педагогический институт, 2008г. Всероссийский заочный факультет финансово-економического иститута, 2010г. институт культурных прогамм, 2019 г. Курская академия госудаственой и муниципальной службы»;

-відомостями, зафіксованим у протоколі огляду від 10 березня 2022 року та додатків до нього. Згідно вказаного протоколу об`єктами огляду були публікації на офіційному сайті державної думи російської федерації, що містяться за посиланнями: https://vote.duma.gov.ru/vote/117112, де виявлена інформація про аналіз результатів голосування депутатів державної думи федеральних зборів російської федерації 15 лютого 2022 року по питанню: «Про проект постанови державної думи №582-43-8 «Про звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента російської федерації в.в. путіна про необхідність визнання донецької народної республіки і луганської народної республіки», відповідно до якого із 450 депутатів державної думи рф у голосуванні брали участь 368 депутатів, з яких «ЗА» вказане звернення проголосував 351 депутат, в тому числі, відповідно до поіменного списку і ОСОБА_7 . Ця інформація збережена та записана на матеріальний носій інформації оптичний диск «VIDEX EXCELLENTI DVD-R 16x, 4.7 GB, 120 MIN», який є невід`ємним додатком до протоколу огляду від 10 березня 2022 року;

-відомостями, зафіксованими у протоколі огляду від 10 березня 2022 року року та додатках до нього. Згідно вказаного протоколу об`єктами огляду були публікації на офіційному сайті державної думи російської федерації, що містяться за посиланнями: «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», де виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів державної думи федеральних зборів російської федерації 22 лютого 2022 року за проєкт федерального закону №75578-8 « Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між російською федерацією і донецькою народною республікою», № 75577-8 від 22 лютого 2022 року, «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між російською федерацією і луганською народною республікою», відповідно до якого із 450 депутатів державної думи рф у голосуванні брали участь 400 депутатів, з яких «ЗА» вказаний законопроєкт проголосували усі 400 депутатів, в тому числі, відповідно до поіменного списку ОСОБА_7 . Ця інформація збережена та записана на матеріальний носій інформації оптичний диск «VIDEX EXCELLENTI DVD-R 16x, 4.7 GB, 120 MIN», який є невід`ємним додатком до протоколу огляду від 10 березня 2022 року;

-відомостями з протоколу огляду електронних документів від 07 квітня 2022 року, у якому зафіксовано огляд ресурсів мережі Інтернет на предмет наявності інформації щодо реєстрації та руху: постанови № 58243-8 від 15 лютого 2022 року «Про звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента російської федерації в.в. путіна про необхідність визнання донецької народної республіки і луганської народної республіки», федеральних законів рф № 75578-8 від 22 лютого 2022 року «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між російською федерацією і донецькою народною республікою» та № 75577-8 від 22 лютого 2022 року, «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між російською федерацією і луганською народною республікою», встановлено тексти проектів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях державної думи федерального зборів рф по зазначеним законопроектам. У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проекту постанови № 58243-8 «Про звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента російської федерації в.в.путіна про необхідність визнання донецької народної республіки і луганської народної республіки», її текст, у якому наголошується на тому, що: «Депутати державної думи вважають обґрунтованим та морально виправданим визнання донецької народної республіки та луганської народної республіки, що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Також в додатках містяться паспортні дані законопроєкту №75578-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між російською федерацією і донецькою народною республікою» та законопроєкту №75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між російською федерацією і луганською народною республікою», їх тексти, у яких прямо вказується (у ст.ст.3, 4, 5, 7) на надання з боку російської федерації військової допомоги для «усунення загрози». Саме ці статті вказують на початок військових дій, з метою начебто захисту;

-відомостями з протоколу огляду від 27 лютого 2023 року та додатків до нього, згідно якого об`єктами огляду є офіційна веб сторінка Організації Обєднаних Націй в Україні і в розділі «матеріали /публікації» за відповідною веб адресою встановлена публікація під назвою «Україна: Втрати серед цивільних осіб станом на 29 січня 2023 року» і при завантажені даної публікації містяться дані: «з 24 лютого 2022 року, коли почався збройний напад російської федерації на Україну, до 29 січня 2023 року Управлінням Верховного комісара ООН з прав людини (УВКПЛ ООН) зафіксувало 18657 випадки загибелі або поранення цивільних осіб в Україні: 7110 загиблих і 11547 поранених та міститься подальша інформація щодо чоловіків, жінок, дівчат, хлопчиків, а також інша інформація по територіям, які контролюються урядом України та збройними силами РФ, що відображено на скріншотах №1-8).

Окрім цього, вироками Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2023 року (справа №733/923/22), Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2023 року (справа №585/2381/22), Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 січня 2024 року (справа №369/3120/23), Тростянецького районного суду Сумської області від 03 червня 2024 року (справа №588/156/24), Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2024 року, справа (№748/1469/24), Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2024 року (справа №766/1560/24), Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 червня 2024 року (справа №748/2095/23), було встановлено факти воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил російської федерації на території України, наслідком яких є загибель людей, у тому числі цивільних осіб, що підтверджує настання тяжких наслідків

Наведені докази отримані в порядку, передбаченому КПК України, є достовірними і підтверджують наявність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Установлено, що обвинувачена ОСОБА_7 будучи депутатом державної думи федеральних зборів російської федерації, безпосередньо прийняла участь у засіданні державної думи федеральних зборів російської федерації, 15 лютого 2022 року, на якому підтримала та проголосувала «за» постанову щодо звернення до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. У подальшому, 22 лютого 2022 року депутат державної думи федеральних зборів російської федерації ОСОБА_7 прийняла участь у засіданні державної думи, де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «днр» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою «лнр».

Зазначені рішення державної думи федеральних зборів російської федерації були частиною злочинного плану, бо самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії рф призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури. Ці факти є загальновідомими.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду цього кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не надано.

Наведені і досліджені судом першої інстанції докази підтверджують існування обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вони в сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом» та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.110 КК України, як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_7 , є безпідставними.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території.

Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним. Якщо ж цей злочин вчиняється представником влади за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей або інших тяжких наслідків, це є кваліфікуючою ознакою і потребує кваліфікації дій винної особи за ч.3 ст.110 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у виді прямого умислу.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів не бере до уваги та відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, наявність у ОСОБА_7 імунітету від кримінального переслідування, а також незаконність та несправедливість проведення спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia).

Відтак, апеляційний суд уважає доведеним, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.110 КК України як посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Установлено, що ОСОБА_7 винна у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Санкція ч.3 ст.110 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

При цьому колегією суддів, окремо, належним чином проаналізовано кримінальне процесуальне законодавство на предмет наявності у ОСОБА_7 дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження.

В Україні питання дипломатичного імунітету регулюється Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, відповідно до якого депутати держдуми рф таким видом імунітету не наділені. Жодна із ратифікованих Україною конвенцій, зокрема: Віденська конвенція про консульські зносини 1961 року; Конвенція про спеціальні місії 1969 року; Конвенція про запобігання та покарання злочинів проти осіб, які користуються міжнародним захистом, у тому числі дипломатичних агентів 1973 року; Конвенція про представництво держав у відносинах з міжнародними організаціями універсального характеру, не наділяють депутатів держдуми рф дипломатичним імунітетом.

Функціональний імунітет ratione materiae не застосовується до посадових осіб іноземної держави щодо несення кримінальної відповідальності у третій державі у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens. Тобто, депутати державної думи російської федерації не мають функціонального імунітету ratione materiae від кримінальної юрисдикції України у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens, зокрема злочину агресії, воєнних злочинів, геноциду, та інших злочинів, що порушують суверенітет та територіальну цілісність України, та пов`язані з порушенням норм jus cogens.

Україна може поширювати свою кримінальну юрисдикцію на громадян рф, зокрема, депутатів державної думи російської федерації, серед іншого, в частині притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені Розділом І «Злочини проти основ національної безпеки України» та Розділом XX «Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» КК України.

Реалізація вказаних прав та обов`язків знайшла відображення у ст.8 КК України, відповідно до якої іноземці або особи без громадянства, що не проживають постійно в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають в Україні відповідальності за КК України у випадках, передбачених міжнародними договорами або якщо вони вчинили передбачені КК України тяжкі або особливо тяжкі злочини проти прав і свобод громадян України або інтересів України.

Отже, дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження національним судом, у обвинуваченої ОСОБА_7 не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій покарання, місцевий суд врахував положення ч.2 ст. 50, ст.65 КК України.

Обґрунтовано враховано, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, вчинила особливо тяжкий злочин, який за своїм характером представляє особливу суспільну небезпеку та призвів до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, відсутні.

Урахувавши наведені обставини, місцевий суд прийшов до мотивованого висновку про призначення обвинуваченій покарання у межах санкції ч.3 ст.110 КК України з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок місцевого суду щодо обвинуваченої ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Копію ухвали, яка підлягає врученню ОСОБА_7 , вручити захиснику, а інформацію про ухвалу опублікувати у засобах масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Хмельницького апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3