Справа № 302/1774/25
Провадження № 1-кп/302/224/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 рокуселище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши, за відсутності учасників судового провадження, в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 04.12.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000139 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Торунь Міжгірського району Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 із повною загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, судимостей не має, депутатом не являється,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , 02.12.2025, біля 18.30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , затіяла сварку із свою малолітньою племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою вказаного будинку, в ході якої, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла один удар долонею лівої руки в область обличчя ОСОБА_3 .

У результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_2 , згідно з висновком судового-медичного експерта №103-м від 08.12.2025, спричинила тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_3 , у вигляді садна на шкірних покривах правої щічної ділянки.

Дані тілесні ушкодження виникли від дії, твердих, тупогранних предметів по механізму тертя-ковзання, якими могли бути нігті пальців рук сторонньої особи. Розладу здоров`я за собою не потягли і по цій ознаці кваліфікуються, як легкі, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» пп. 2.3.5. По давності вкладаються в час події, яка мала місце 02.12.2025. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли виникнути від падіння з висоти власного зросту.

Частинами 2 та 3 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором додана заява обвинуваченої ОСОБА_2 , складена 19.12.2025 у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , згідно якої вона беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідна з розглядом обвинувального акта за її відсутності у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, у відповідності до положень статті 302 КПК України, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження.

Представник потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_5 , відповідно до поданої письмової заяви від 19.12.2025, не заперечує проти розгляду кримінального провадження в суді у спрощеному порядку.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, враховуючи заяву обвинуваченої про визнання винуватості, її згоду зі встановленими під час дізнання обставинами та з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, враховуючи згоду представника потерпілої на розгляд справи в спрощеному порядку за відсутності учасників провадження, відсутність сумнівів у добровільності таких позицій обвинуваченої та потерпілої, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

У відповідності до частини 4 статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, відображені в обвинувальному акті.

ОСОБА_2 у поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, враховуючи, що встановлені органом досудового розслідування обставини кримінального провадження не оспорюються сторонами, керуючись законом, дійшов висновку про встановлення й доведення під час розгляду обвинувального акту факту вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, дії обвинуваченої правильно кваліфіковано за частиною 1 статті 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

За змістом частин першої та другої статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України: суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (частина 2).

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд, відповідно до статті 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та його наслідки, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштована, на диспансерному обліку у лікаря нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, а також обставини, що впливають на її покарання, з яких пом`якшуючими, відповідно до статті 66 КК України, визнає щире каяття, про що свідчить повне визнання своєї вини, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обтяжуючими обставинами, згідно статті 67 КК України, судом встановлено: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебуває в сімейних відносинах.

Отже, з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_2 , її майнового стану, усіх обставин провадження, тяжкості вчиненого нею кримінального проступку та його наслідків, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дотримуючись принципів об`єктивності та неупередженості розгляду справи, суд доходить висновку, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою так і іншими особами, буде покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ст.125 ч.1 КК України, в розмірі наближеному до максимального.

Крім того, як встановлено судом, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_2 засуджена до покарання у виді 200 годин громадських робіт, вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025, який не набрав законної сили.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за цими ж правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає й виконується самостійно.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 інкримінований їй проступок вчинила до постановлення Міжгірським районним судом Закарпатської області вироку за ч. 1 ст. 125 КК України, а тому суд вважає, що остаточне покарання має бути призначене за сукупністю правопорушень, відповідно до вимог ст.70 КК України.

Дану позицію суд обґрунтовує тим, що згідно із системним аналізом положення ст.70, ст.71 КК України, початковим моментом періоду вчинення злочину, внаслідок якого суд призначає покарання за сукупністю вироків, є саме момент постановлення вироку, а не набрання ним законної сили. Так, закон про кримінальну відповідальність визначає загальний критерій для відмежування призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків і пов`язує його саме з моментом між діяннями, які вчинені до прийняття судового рішення про винуватість особи та після прийняття такого рішення. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17).

На підставі наведеного, при призначенні ОСОБА_2 остаточного покарання суд застосовує положення ч.1 і 4 ст. 70 й ч. 3 ст. 72 КК України та призначає остаточне покарання у виді штрафу в розмірі наближеному до максимального, передбаченого санкцією статті 125 частини 1 КК України, самостійному виконанню з яким підлягає покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, призначене винній вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025.

Суд уважає, що саме таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази й процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні кримінального поступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

На підставі частин 1 та 4 статті 70 КК України, з урахуванням положень частини 3 статті 72 КК України, призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень) та невідбуту частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025, яким ОСОБА_2 засуджено за частиною 1 статті 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин, виконувати самостійно.

Учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги на вирок до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1