Справа № 227/480/24
ВИРОК

іменем України

27.11.2025 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000003, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 01.01.2024, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Білицьке Донецької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, не одруженого, немаючого на утримані малолітніх та непрацездатних осіб, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.04.2025 Шевченківським районним судом м.Дніпра за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн (штраф не сплачено);

-15.07.2025 Соборним районним судом міста Дніпра за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ст.71 за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Дніпра від 30.04.2025, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та штраф в розмірі 17 000 грн згідно ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що 10.12.2023 ОСОБА_3 , маючи умисел на проникнення до будинку АДРЕСА_2 з метою викрадення чужого майна, прийшов до території вищевказаного домоволодіння.

В подальшому, в цей же день приблизно о 13.00 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ., всупереч волі законного власника ОСОБА_5 , без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутністю будь-яких причин для порушення недоторканості житла, діючи з прямим умислом, незаконно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з мотиву порушення права особи на недоторканість житла, гарантованого ст. 30 Конституції України, ОСОБА_3 через вікно у підвальному приміщенні проник до вищевказаного будинку, з метою викрадення майна, тобто незаконно проник до житла ОСОБА_5 .

Умисні дії ОСОБА_3 що виразилися у незаконному проникненні до житла, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, продовжуючи свою злочину діяльність, 26.12.2023 ОСОБА_3 , маючи умисел на викрадення чужого майна та знаючи, що ОСОБА_5 , буде відсутній за місцем свого мешкання, а саме за адресою: буд. АДРЕСА_2 , прийшов до території вищевказаного домоволодіння.

В подальшому, в цей же день приблизно о 12.30 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, остаточно переконавшись, що ОСОБА_5 відсутній за місцем мешкання та за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені на замок вхідні двері проник до вищевказаного будинку, де з кухонної кімнати таємно, в умовах воєнного стану викрав належний ОСОБА_6 нагрівальний бак марки «Grunhelm» моделі «GBH A-80» вартістю 3475, 46 грн., який лежав на підлозі.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3475,46 гривень.

Крім того, продовжуючи свою злочину діяльність, 02.01.2024 ОСОБА_3 , маючи умисел на викрадення чужого майна та знаючи, що ОСОБА_5 ,буде відсутній за місцем мешкання, а саме за адресою: буд. АДРЕСА_2 , прийшов до території вищевказаного домоволодіння.

В подальшому, в цей же день в ранці, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, остаточно переконавшись, що ОСОБА_5 відсутній за місцем мешкання та за його діями ніхто не спостерігає, через вікно у підвальному приміщенні проник до вищевказаного будинку, де з тумби в зальній кімнаті таємно, в умовах воєнного стану викрав телевізор марки «Vilgrand» моделі «VTV32ATCS» вартістю 3463,00 гривень, який належав ОСОБА_5 .

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3463,00 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненій в умовах воєнного стану, поєднаній з проникненням у житло, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.

Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчинених ним кримінальних правопорушень. ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно 10.12.2023 проник до буд. АДРЕСА_2 та 26.12.2023 знов проник до того ж будинку і викрав належні ОСОБА_6 нагрівальний бак марки «Grunhelm» моделі «GBH A-80» та телевізор марки «Vilgrand» моделі «VTV32ATCS», якими розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою всіх учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження, кожен окремо, правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані:

-за ч. 1 ст. 162 КК України, як такі, що виразилися у незаконному проникненні до житла;

-за ч.4 ст.185 КК України, як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненій в умовах воєнного стану, поєднаній з проникненням у житло.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, та каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінального проступку та тяжкого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, раніше не судимий.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ч.1,4 ст. 70 КК України та на підставі ст.72 КК України зарахувати вирок Соборного районного суду міста Дніпра, обвинуваченого, який не заперечував проти зазначеного покарання прокурором, також суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання - в межах санкцій ч.1 ст. 162 КК та ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ч.ч.1,4 ст. 70, 72 КК України, оскільки, як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 був засуджений 15.07.2025 Соборним районним судом міста Дніпра за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ст.71 за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Дніпра від 30.04.2025, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та штраф в розмірі 17 000 грн згідно ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Тому, саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання, при цьому суд враховує й схильність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він після вчинення даного кримінального правопорушення, вчинив ряд нових кримінальних правопорушень, про що свідчать вироки Шевченківського районного суду міста Дніпра та Соборного районного суду міста Дніпра.

Саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути витрати пов`язані із проведенням судових експертиз.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком з покаранням за вироком Соборного районного суду міста Дніпра від 15.07.2025 остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць, та штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000.00 гривень, яке згідно ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Зарахувавши ОСОБА_3 в строк остаточно призначеного основного покарання частково відбуте покарання за вироком Соборного районного суду міста Дніпра від 15.07.2025, починаючи з 17.06.2025 до дня ухвалення цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз в сумі 4 543.68 гривень.

Речові докази:

-Зварювальний інжекторний апарат марки «Зенит» моделі «ЗСИ-280», нагрівальний бак марки «Grunhelm» моделі «GBH A-80», телевізор марки «Vilgrand» моделі «VTV32ATCS»; які зберігаються на відповідальному зберіганні під розписку у потерпілого ОСОБА_5 залишити за належністю останньому.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпра ОСОБА_7