СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1583/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 16.02.2022, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Поляна Чорноморського району Автономної Республіки Крим, громадянина України, (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 15.08.2002 Чорноморським РВ ГУ МВС України в Криму, РНОКПП НОМЕР_2 ), працюючого раніше на посаді начальника сектору карного розшуку Чорноморського районного відділу ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим, останнє відоме місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; такого, що судимості не має,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 111 КК України;

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

захисник ОСОБА_7 ;

обвинувачений ОСОБА_3 ;

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі статтями 1, 2 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», який діяв до 07.11.2015 (далі - Закон України «Про міліцію»), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міліцію» правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 6, 8 ст. 7 Закону України «Про міліцію» міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України. В Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах міліцією керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, начальники районних, районних у містах, міських, лінійних управлінь (відділів) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 1 вказаного Закону Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Громадянин України ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом та усвідомлював протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, здійснив надання іноземній державі та їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, за наступних обставин.

Усвідомлюючи описану мету своєї діяльності, будучи громадянином України та працівником Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду начальника сектору карного розшуку Чорноморського районного відділу ГУ МВС України в АР Крим з підпорядкуванням Міністру внутрішніх справ України, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя внаслідок збройної агресії Російської Федерації, у лютому-квітні 2014 року (більш точної дати не встановлено) продовжив свою трудову діяльність у складі незаконно створеного так званого «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», яке увійшло до складу «Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації», без підпорядкування Міністерству внутрішніх справ України, в результаті чого, відповідно до наказу так званого «міністра» незаконно створеного «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим» ОСОБА_8 № 34 л/с від 04.04.2014 його було призначено на посаду так званого виконуючого обов`язки заступника начальника районного відділу - начальника кримінальної міліції незаконно утвореного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим», який розташований за адресою: вул. Кірова, буд. 5, смт Чорноморське, Чорноморський район, АР Крим, чим останній сприяв представникам РФ у проведенні підривної діяльності на території України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia), який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Під час досудового розслідування постановою від 04.07.2023 підозрюваного ОСОБА_3 було оголошено в розшук, здійснення якого доручено оперативному підрозділу ТУ ДБР, розташованому у м. Мелітополі (т. 1 а.с. 92-93).

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10.06.2025 у справі № 755/8052/25 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000036 відносно підозрюваного ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 108-117).

Аналіз наявних в матеріалах справи документів, складених під час досудового розслідування, підтверджують завчасні належні виклики ОСОБА_3 та направлення йому повідомлень шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий кур`єр») та розміщення відповідної інформації на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора (т. 1 а.с. 71-74, 83-91, 101, 104-107).

Згідно з наявною інформацією, ОСОБА_3 проживає на тимчасово окупованій території Чорноморського району Автономної Республіки Крим, отримав паспорт громадянина РФ та здійснює там підприємницьку діяльність (т. 1 а.с. 149-150, 188-191, 193-207; т. 2 а.с. 54-60).

На підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 09.06.2025 (т. 1 а.с. 122-125) судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку спеціального судового провадження.

Для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_3 , який переховується від суду на тимчасово окупованій території України, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Святошинського районного суду міста Києва, а судові повістки про виклик обвинуваченого в підготовче судове засідання також розміщувалися на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Крім того, судом направлялися судові повістки обвинуваченому ОСОБА_3 за допомогою месенджерів «Viber» та «Telegram» на номер НОМЕР_3 , яким ОСОБА_3 користувався та вказував як засіб зв`язку з ним на своїй сторінці в соціальній мережі «ВКонтакте» (т. 1 а.с. 48, 52, 59, 130, 136, 193-207; т. 2 а.с. 40).

Враховуючи наведене, органом обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_3 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Таким чином, ОСОБА_3 вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Разом з тим, суд бере до уваги, що обвинувачений, який був працівником Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, розпочинаючи свою трудову діяльність у складі незаконно створеного «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», яке увійшло до складу Міністерства внутрішніх справи Російської Федерації, не міг не усвідомлювати, що вони є кримінально-караними та зумовлять проведення досудового розслідування та здійснення судового розгляду, а відтак, суд констатує, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності переховується від суду на тимчасово окупованій території України, яка на час розгляду справи контролюється Російською Федерацією, тобто державою, визнаною Верховною Радою України державою-агресором.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самовикриття, як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 за результатами судового розгляду під час виступу у судових дебатах висловила думку про необхідність ухвалення судом законного та справедливого рішення.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, повністю підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, а саме:

-актовим записом про народження № 20 від 20.08.1986 (т. 1 а.с. 188-189), актовим записом про шлюб № 35 від 05.06.2010 (т. 1 а.с. 190-191), копією паспорта обвинуваченого (т. 1 а.с. 236-238), які містить фактичні дані, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України;

-листом департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 19.03.2025 (т. 1 а.с. 210-211), згідно з яким ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ з 09.08.2004 проходив службу на таких посадах: з 09.08.2004 курсант Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07.08.2004 № 60 о/с); з 08.06.2008 відряджений у розпорядження ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим (наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07.06.2008 № 41 о/с); з 10.07.2008 прибув до ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим (оперуповноважений сектору карного розшуку Чорноморського районного відділу); відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07.06.2008 № 40о/с ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання «лейтенант міліції»;

-відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (т. 2 а.с. 51-52), які містять фактичні дані про те, що у 2012-2013 році ОСОБА_3 виплачувалися кошти у зв`язку з його роботою у Чорноморському районному відділі ГУ МВС України в АР Крим;

-листом Офісу Президента України від 25.03.2025 № 45-01/395 (т. 1 а.с. 241), який містить фактичні дані про те, що матеріали щодо припинення громадянства України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили;

-наказом від 04.04.2014 № 34л/с (т. 1 а.с. 147), який містить дані про те, що з 04.04.2014 ОСОБА_3 , який на той час обіймав посаду так званого начальника сектору кримінального розшуку незаконно утвореного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим», призначено виконуючим обов`язки так званого заступника начальника районного відділу - начальника кримінальної міліції незаконно утвореного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим»;

-листом Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 09.05.2025 (т. 2 а.с. 54) та випискою з Єдиного державного реєстру індивідуальних підприємців (по РФ) (т. 2 а.с. 55-60), які містять відомості про те, що ОСОБА_3 отримав паспорт громадянина РФ серії НОМЕР_4 та з 04.04.2019 здійснює підприємницьку діяльність в АР Крим;

-інформацією про місцезнаходження незаконно утвореного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим», який розташований за адресою: вул. Кірова, 5, смт Чорноморське, Чорноморський район, АР Крим (т. 2 а.с. 62).

Аналізуючи досліджені докази та надаючи їм оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов таких висновків:

-відповідно до ст. 4 Конституції України, статей 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ОСОБА_3 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ОСОБА_3 громадянства України;

-не будучи у встановленому законами України порядку звільненим з посади начальника сектору карного розшуку Чорноморського районного відділу ГУ МВС України в АР Крим, у лютому-квітні 2014 року ОСОБА_3 виконував обов`язки працівника правоохоронного органу у складі незаконно створеного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим» від імені іноземної держави - РФ, тобто прийняв на себе на окупованій території України повноваження представника правоохоронного органу іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію;

-здійснення ОСОБА_3 , який до 04.04.2014 обіймав посаду так званого начальника сектору кримінального розшуку незаконно утвореного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим», з 04.04.2014 обов`язків так званого заступника начальника районного відділу - начальника кримінальної міліції незаконно утвореного «Чорноморського відділу МВС Республіки Крим» за таких умов від імені РФ свідчить про порушення ним присяги працівника міліції, така діяльність обвинуваченого забезпечувала функціонування незаконно створених органів влади та правоохоронних органів на окупованій території України, надавши цим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Отже, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши надані докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, оскільки сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів підтверджується, що у лютому-квітні 2014 року (більш точну дату встановити не виявилось можливим) ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися в наданні іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вчинив державну зраду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України, відносяться до тяжких злочинів, бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , в межах пред`явленого обвинувачення судом також не встановлені.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 , як громадянин України, вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, суд, враховуючи особу обвинуваченого та підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначає йому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України, чинної на час вчинення обвинуваченим злочину.

Суд, беручи до уваги, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України у зв`язку із заняттям посади в правоохоронному органі України, визнає за неможливе збереження за ним права обіймати посади в правоохоронних органах та на підставі ч. 2 ст. 55 КК України призначає йому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке не передбачене в санкції ч. 1 ст. 111 КК України, на строк, передбачений ч. 1 ст. 55 КК України (в редакції, що була чинною на час вчинення ОСОБА_3 злочину).

Разом з тим, з огляду на положення ст. 5 та ч. 2 ст. 59 КК України, суд не призначає ОСОБА_3 додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки таке покарання не було передбачене санкцією ч. 1 ст. 111 КК України, чинною на час вчинення обвинуваченим злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався, процесуальні витрати відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 323, 369-371, 373, 374, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна.

Строк відбування ОСОБА_3 основного покарання рахувати з моменту фактичного затримання його у порядку виконання даного вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_9