Провадження №1-кп/463/262/26
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

10 лютого 2026 року Личаківський районний суд міста Львова

в складі головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника потерпілого - ОСОБА_4

захисників - ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000053 від 24 лютого 2025 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, -

встановив:

17 листопада 2025 року з Галицької окружної прокуратури м. Львоа до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000053 від 24 лютого 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у зазначеному кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 18 листопада 2025 року у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні 23 січня 2026 року протокольною ухвалою суду було зобов`язано прокурора надати суду інформацію про останнє місце використання паливної картки, що на думку сторони обвинувачення свідчить про розтрату ввіреного обвинуваченому майна ТОВ «Ріо Шампіньйон».

10 лютого 2026 року в підготовчому судовому засіданні прокурор повідомив, що останнім місцем використання паливної картки було 19 лютого 2025 року в с. Бакіївці Тернопільського району, Тернопільської область. Однак зазначив, що не вважає за можливе дану обставину вважати останнім місцем вчинення злочину. Крім того підтвердив, що на території Личаківського району м. Львова жодних інкримінованих обвинуваченому злочинів не було вчинено.

В підготовчому судовому засіданні поставлено на обговорення питання про скерування обвинувального акту у Львівський апеляційний суд для визначення підсудності.

Прокурор, представник потерпілого відносно скерування обвинувальних актів для визначення підсудності заперечили, захисники та обвинувачений вважають, що у даному кримінальному провадженні має бути визначено підсудність апеляційним судом.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000053 від 24 лютого 2025 року ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Санкція ч. 2 ст. 383 КК України передбачає відповідальність у вигляді обмеження волі на строк від двох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Санкція ч. 2 ст. 384 КК України передбачає відповідальність у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України злочини передбачені ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України є нетяжкими. Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 5 ст. 191 КК України є особливо тяжким.

Таким чином, ч. 5 ст. 191 КК України є більш тяжким кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 .

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 КК України, може бути вчинений у формі розтрати чужого майна. Розтрата передбачає незаконне і безоплатне втрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашеня боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних благ, збільшення доходів інших осіб.

Закінченим злочин у цій формі визнається з моменту незаконної передачі його третім особам, а місцем вчинення злочину є локація, де майно перестало бути під контролем власника.

Під час підготовчого провадження встановлено, що жоден з інкримінованих ОСОБА_7 злочинів не вчинено на території Личаківського району м. Львова, що підтверджено прокурором в підготовчому судовому засіданні.

З обвинувального акту вбачається, що сторона обвинувачення обвинувачує ОСОБА_7 , що він в період часу з 1 березня 2023 року по 19 лютого 2025 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вчинив розтрату палива ТОВ «Ріо Шампіньйом» загальним об`ємом 80884 літрів загальною вартістю 3408295,84 гривень, шляхом заправки невстановлених досудовим розслідуванням автомобілів та у інший невстановлений досудовим розслідуванням спосіб.

На вимогу суду прокурором вказано, що останнім місцем використання паливної картки 19 лютого 2025 року було с. Бакіївці Тернопільського району Тернопільської області.

Хоча прокурор вказує, що не вважає зазначене місце останнім відомим місцем вчинення злочину, проте з фабули пред`явленого обвинувачення вбачається протилежне, оскільки період часу, протягом якого на думку сторони обвинувачення вчинився злочин, закінчується саме 19 лютого 2025 року.

Будь-яких інших відомостей про місце завершення вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України судом на даному етапі не здобуто. Крім того, надати оцінку правомірності дій обвинуваченого щодо використання паливної картки 19 лютого 2025 року також на даному етапі неможливо.

Враховуючи наведене вище судом встановлено, що будь-який з інкримінованих злочинів ОСОБА_7 не вчинено на території Личаківського району м. Львова, останній епізод використання паливної картки, яка була ввірена обвинуваченому та внаслідок використання якої останній заволодів майном потерпілого та міг скористатись ним на власний розсуд є с. Бакіївці Тернопільського району Тернопільської області, тобто завершення вчинення більш тяжчого злочину відбулось також не на території Личаківського району м. Львова, а тому до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до Личаківського районного суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Розгляд справи саме судом, встановленим законом, є складовою права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду.

Згідно із ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що при викладених вище обставинах обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000053 від 24 лютого 2025 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України надійшов до Личаківського районного суду м. Львова з порушенням правил територіальної підсудності, а тому такий слід направити до Львівського апеляційного суду для скерування до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для визначення підсудності вказаного кримінального провадження, оскільки місцем завершення вчинення тяжчого злочину є території Тернопільського району Тернопільської області.

Вказане відповідатиме правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2022 року в справі №463/6381/22, який у відповідності до положень ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 34, 314 КПК України суд, -

постановив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000053 від 24 лютого 2025 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України направити з поданням Личаківського районного суду м. Львова до Львівського апеляційного суду для скерування до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для визначення підсудності вказаного кримінального провадження за Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Суддя: ОСОБА_1