Справа № 487/6184/25
Провадження № 1-кс/487/5198/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання заступника керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000338 від 11 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 року заступника керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Дністровської окружної прокуратури Чернівецької прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, санкція якого передбачає покарання позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. На даний час виникла необхідність у застосуванні стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого із підстав вказаних в ньому, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнав, просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що він є військовослужбовцем, має на утриманні неповнолітніх дітей та не має наміру переховуватись від слідства та суду.

Захисник підозрюваногоОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання. Зазначив, що зазначені у клопотанні ризик не обґрунтовані. Впливати на свідків у підозрюваного не має можливості, оскільки йому не відомі їх дані. Також звертав увагу, що підозрюваний за весь та не переховувався від слідства та з`являвся за викликом. Просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, а також матеріали, якими слідчим обґрунтовані його доводи, суд дійшов наступного.

З клопотання вбачається, щоДругим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000338 від 11 лютого 2023 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що молодший лейтенант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючи на посаді командира автомобільного взводу роти матеріально технічного забезпечення, у військовому званні «молодший лейтенант», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за попередньою змовою групою осіб вчинив злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту за таких обставин.

ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою з водієм відділення спеціальних автомобілів автомобільного взводу роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_8 , у період з листопада 2022 року по лютий 2023 року, за невстановлених обставин, в поле зору потрапив автомобіль «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який був залишений власником ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із несправністю, на проїзній частині біля під`їзду № 1 буд. АДРЕСА_1 .

В подальшому, не пізніше 11.02.2023, у ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Реалізовуючи свій протиправний умисел 11.02.2023, приблизно в 03 годині, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 , який був за кермом невстановленого в ході досудового розслідування автомобіля, прибули до під`їзду № 1 буд. 34 по вулиці Карбишева в м. Херсоні та не маючи законних прав на автомобіль «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника транспортного засобу, прикріпивши буксирувальний трос позаду невстановленого автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_8 та до передньої частини автомобіля «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , вартість якого становила 1 129 240, 00 гривень, незаконно, таємно заволоділи вказаним транспортним засобом та шляхом буксирування почали рух у напрямку тимчасового місці розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в АДРЕСА_2 .

У невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 15 год. 50 хв. 12.02.2023, після отримання відомостей про пошук зазначеного автомобіля співробітниками поліції, з метою уникнення кримінальної відповідальності та приховання слідів вчиненого кримінального правопорушення залишили зазначений автомобіль на території гаражного кооперативу «Авіатор» за адресою: м. Херсон, вул. Новомиколаївська буд. 7А, де в подальшому частково розукомплектували останній, тобто розпорядилися викраденим легковим автомобілем «BMW», моделі «X5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 на власний розсуд.

Таким чином потерпілому ОСОБА_9 спричинено майнової шкоди на загальну суму 1 129 240, 00 гривень, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тобто ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

21.11.2025 за погодженням з прокурором повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 11.02.2023; протоколом огляду місця події від 12.02.2023; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- та кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису від 07.03.2023; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 08.05.2023; довідкою аналізу з`єднань абонентських мобільних номерів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 08.09.2025 року; протоколом допиту начальника секції планування застосування штабу військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_11 від 14.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 21.10.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.10.2025 за участі свідка ОСОБА_12 ; протоколом огляду відеозапису із камер зовнішнього відеоспостереження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , за участі свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту заступника командира військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_13 від 23.10.2025; протоколом слідчого експерименту від 11.11.2025 за участі свідка ОСОБА_12 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказують слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При дослідженні доданих до клопотання доказів, суд доходить висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також слідчим суддею враховано обставини вчинення інкримінованого діяння та його суспільну небезпечність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Щодо ризиків, то слідчим зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає зазначити наступне.

У справі «Нінеску проти Республіки Молдова» (Ninescu v. the Republic of Moldova) (заява № 47306/07, рішення від 15.07.2014 року, остаточне рішення від 15.11.2014) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що «для виправдання позбавлення заявника свободи національні суди навели безліч підстав, велика частина з яких полягає в перефразуванні підстав застосування запобіжних заходів, передбачених КПК, не пояснивши, як вони можуть бути застосовані до заявника» (п.67).

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання запобіжного заходу. Якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Так, ризик переховування обґрунтований тяжкістю покарання. Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Дослідивши матеріали клопотання, вислухавши пояснення сторін, суд вважає доведеним наявність ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а тому може переховуватися від органів розслідування та суду.

Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Слідчий у клопотанні зазначив, що підозрюваний обіймаючи посаду (на момент вчинення кримінального правопорушення) командира автомобільного взводу роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив свідків, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками чи підозрюваними у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування. Але при цьому прокурор не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження.

Як встановлено слідчим суддею, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні у ході досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст.177 КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який одружений, має двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, є капітаном військової служби за контрактом, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, доходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, із з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді заставизадоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного,обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. В разі невиконання вищезазначених обов`язків до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Керуючись ст. ст.177-179, 193,196,205,309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання заступника керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000338 від 11 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного - до 21 січня 2026 року (включно).

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 19.12.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1