Провадження №11-кп/801/185/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

У Вінницькому міському суді Вінницької області здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_12 заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, усвідомлюючи можливе покарання, незаконно впливати на свідків. Вважає, що запобіжний захід до обвинуваченого застосований правильно, підстав для його зміни немає, а тому просить продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_9 щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою заперечили, просили змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, зазначивши, що клопотання прокурора є необґрунтованим та безпідставним, ризики передбачені ст. 177 КПК України, наразі відпали, а нові ризики прокурором не наведені. Вважають, що на даний час по кримінальному провадженню відсутні підстави застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У ОСОБА_8 є постійне місце проживання, намірів ухилятися від суду, впливати на свідків не має. Крім того, стан здоров`я обвинуваченого погіршився.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року - Клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту відмовлено. Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 - залишено без зміни, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 30.12.2025 до 27.02.2026 включно. Зобов`язано адміністрацію Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_10 , про результати чого повідомити суд.

Ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд дійшов до висновку, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено. Відтак, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе, не може забезпечити цілей кримінального провадження та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року та постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити частково, обравши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, або ж визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На думку захисту, прокурором не доведено наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, так як метою застосування запобіжного є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на обвинуваченого не покладав.

Крім того, прокурор у заявленому клопотанні та суд в ухвалі зазначають про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим та мipy покарання, однак сам по cобi факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченому, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості, а тому небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку.

При винесенні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не враховано те, що обвинувачений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час знаходиться під вартою, хворіє.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України, передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , не зменшилися.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, непрацевлаштований, постійного джерела доходу не мав, неодружений, хоча і має постійне місце проживання, однак стримуючі фактори у нього відсутні.

У кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначені п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід ураховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Таким чином, у разі доведеності його вини, можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику.

Також ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки йому відомі персональні дані свідків ще не допитаних свідків, а тому обвинувачений може незаконно впливати на вказаних осіб, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для нього, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то апеляційний суд, ураховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не мав постійного джерела доходу, вважає такий ризик доведеним.

Таким чином, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про його особу та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, як просить сторона захисту, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

До того ж, дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Водночас установлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Зрештою доводи сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, вказуючи про відсутність ризиків та можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, захисник суперечить сам собі, оскільки застосування будь-якого запобіжного заходу без наявності ризиків є недопустимим.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення i обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні слідчий чи прокурор на ОСОБА_8 не покладав.

Так, набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного, а потім обвинуваченого у даному кримінальному провадженні автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України. До того ж, диспозиція ч.1 ст. 177 КПК України не передбачає вимог, що відповідні обов`язки мають бути покладені на підозрюваного чи обвинуваченого слідчим, прокурором чи судом, оскільки дана норма передбачає наявність прав та виконання обов`язків, визначених законом, у зв`язку з набуттям особою процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме вбивстві, а також зважаючи на ризики, які були приведені вище, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для визначення йому розміру застави, як альтернативи до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , то апеляційним судом зауважується те, що вказані доводи були предметом розгляду суду першої інстанції. Зокрема, судом зобов`язано адміністрацію Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_10 , про результати чого повідомити суд.

При вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У даному провадженні продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Водночас, ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 досить тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, оскільки вважає існуючу тривалість розгляду даного кримінального провадження такою, що у разі невжиття місцевим судом заходів для забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, яка може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4