Справа № 331/5817/25
Провадження № 1-кс/331/270/2026
УХВАЛА

іменем України

17.02.2026

Слідчий суддя Олександрівського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001095 від 21.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111, ч.4 ст.111-1, ч.2 ст.384, ч.2 ст.110 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя надійшло вказане клопотання ОСОБА_5 подане адвокатом ОСОБА_4 , в якому заявник просить скасувати арешт на майно, яке було накладено в рамках кримінального провадження №0001095 від 21.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111, ч.4 ст.111-1, ч.2 ст.384, ч.2 ст.110 КК України, а саме : нетбук Sony моделі PCG-31113L чорного кольору із зарядним пристроєм.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав клопотання, прохав суд його задовольнити, так як потреба в арешті речових доказів з проміжком майже двох років відпала.

Слідчий заперечував проти заявленого клопотання, суду пояснив , що на даний час не відпали підстави застосування арешту на речові докази, так як нетбук Sony моделі PCG-31113L чорного кольору містить інформацію яка має значення для досудового розслідування, через що визнані слідчим речовим доказом. У судовому засіданні слідчий пояснив, що у кримінальному провадженні 10.02.2026 року призначена комп`ютерно-технічна експертиза. Після надходження висновку експертизи органом досудового розслідування буде вирішуватися питання щодо закриття кримінального провадження або пред`явлення підозри. Прохав суд відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 25.07.2024 року накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000718 за підозрою громадян України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України та за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-4 КК України.

Підставою накладення арешту на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було те, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України). Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, відчуження, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, нормами КПК України визначені виключно дві підстави коли арешт майна має бути скасованим повністю або частково, а саме, якщо відпали підстави його застосування або арешт було накладено необґрунтовано.

Тобто особа, що заявила клопотання про скасування арешту, повинна довести, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

Крім того, згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права є завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозри обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя зазначає, що заявником до клопотання не було долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба або арешт був накладений необґрунтовано.

Заява про скасування арешту не містить жодних обґрунтувань, на які би посилалася заявник як на підставу скасування арешту за ч. 1 ст. 174 КПК України.

Як зазначено у клопотанні та вбачається з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 25.07.2024 було накладено арешт у кримінальному провадженні для збереження речових доказів. Наразі майно на яке було накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000718 не втратило ознак речового доказу і арешт майна необхідний саме для його збереження, наразі досудове розслідування триває, нетбук Sony моделі PCG-31113L чорного кольору можливо бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні , тому підстави для скасування арешту майна наразі відсутні.

Відповідно до постанови від 10.02.2026 року, яка долучена слідчим під час розгляду справи, встановлено, що слідчим призначена комп`ютерно-технічна експертиза.

Також слідчий суддя звертає увагу на ту, обставину, що кримінальне провадження №0001095 від 21.11.2024 перебуває на стадії досудового розслідування, проводяться слідчі дії, а отже необхідність у збереженні майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України не відпала.

Разом з тим, доводи ОСОБА_8 про те, що жодного відношення до даного кримінального провадження не має, слідчий суддя до уваги не приймає, оскільки відсутність процесуального статусу у кримінальному провадженні останнього відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, не перешкоджає арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому слідчий суддя також бере до уваги те, що матеріали клопотання не містять достатнього документального підтвердження, що арешт накладено необґрунтовано або відпала потреба в арешті майна, про що в першу чергу має свідчити повна відсутність ризиків (приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження), передбачених ст. 170 КПК України,

Доводи заявника щодо створення несприятливих обставин для власника, пов`язаних із обмеженням права розпорядження даним майном, не приймаються до уваги, оскільки обмеження права його власності в даному випадку є пропорційними завданням та меті кримінального провадження.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, заслухавши учасників процесу, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити, оскільки заявником не було доведено необґрунтованості накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також в судовому засіданні встановлено, що на даний час не відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Керуючись ст.ст. 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001095 від 21.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111, ч.4 ст.111-1, ч.2 ст.384, ч.2 ст.110 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1