Провадження № 1-кс/946/2479/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , дізнавача ОСОБА_5 , прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 03.10.2025 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, якою просить скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 03.10.2025 року про закриття кримінального провадження № 0002749.

В обґрунтування вимог скарги, ОСОБА_3 зазначає, що 17.12.2025 року його представнику вручено лист від 13.12.2025 року з додатком - постановою дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 03.10.2025 року, якою закрито кримінальне провадження № 0002749 за фактом заволодіння майном померлого ОСОБА_7 . У зазначеному кримінальному провадженні він має процесуальний статус потерпілого. Закриваючи провадження, дізнавач виходила з того, що нібито встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України). Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. У мотивувальній частині безпідставно зазначено: «Досудовим розслідуванням встановлено, що все майно, яке належало ОСОБА_7 , реалізовано та передано іншим особам за час життя останнього». Проте, матеріали справи містять виписку з банку, з якої видно, що після смерті ОСОБА_7 з його рахунку знімалися гроші. Досудовим розслідуванням встановлено особу, яка знімала гроші після його смерті. На день смерті на картковому рахунку померлого були гроші в національній валюті в сумі 12300 грн. На допиті в якості свідка 21.03.2024р. ОСОБА_8 підтвердив, що після смерті ОСОБА_7 , взяв його картку та зняв 8000 грн., проте очевидно, що якщо картка була у нього, то решту грошей також знімав він. При цьому, де інші речі померлого, ОСОБА_8 не відповів, хоча одразу після смерті ОСОБА_7 розпоряджався у його житлі. Дізнавач повністю приймає версію зацікавлених осіб, незважаючи на суперечності. Так, абсолютно некритично були прийняті показання ОСОБА_9 , який на допиті в якості свідка 10.08.2023 року повідомив, що нібито купив автомобіль у ОСОБА_7 за півроку до його смерті. Проте, яким чином ОСОБА_9 міг купити автомобіль у ОСОБА_7 за півроку до його смерті, коли цей транспортний засіб навіть у той час не належав ОСОБА_7 . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_7 сам купив автомобіль 23 серпня 2018 року, помер він 10 жовтня 2018 року, тобто сам став власником автомобіля менш ніж за два місяці до своєї смерті. При цьому, він повідомив, що товаришував з ОСОБА_7 і про його смерть дізнався від його родичів. Проте живих родичів у ОСОБА_7 не залишилося і як про це міг не знати його «товариш»? Він просив повторно допитати ОСОБА_9 та з`ясувати, чому якщо він нібито купив автомобіль, то він в день смерті ОСОБА_7 стояв на ділянці АДРЕСА_1 , якою користувався ОСОБА_7 (тобто за місцем проживання офіційного власника ТЗ) та чому в день його похорон автомобілем користувалася інша особа? На третій сторінці оскаржуваної постанови дізнавач вказує, що ОСОБА_10 підтвердив покази, надані раніше, проте на його додатковому допиті 01.11.2024 року він відмовився давати покази на підставі ст. 63 Конституції України. З 2018 року автомобіль ОСОБА_7 так і не оголосили у розшук. Він постійно отримував відписки з пропозицією оскаржити бездіяльність слідчому судді, проте оголошення транспортного засобу у розшук не є слідчою дією і не може бути оскаржено. Поліція встановила його місцезнаходження, а також особу, яка заволоділа ним, лише у 2023 році і то не завдяки проведенню слідчих дій, а завдяки тому, що скаржник постійно ходив на прийом до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 і заступник начальника випадково побачив цей транспортний засіб на заправці. Рішенням суду у справі № 946/6747/23, яке набрало законної сили 26.08.2024 року позов скаржника до ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Проте той факт, що він захищаю свої права в цивільному судочинстві не звільняє злочинця від відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом. ОСОБА_9 настільки впевнився у своїй безкарності, що навіть в судовому засіданні демонстрував судді водійське посвідчення ОСОБА_7 і повідомив про це у своїх клопотаннях дізнавачу. Зрозуміло, що ніхто б не став продавати автомобіль зі своїм водійським посвідченням, проте дізнавачі не бачили у цьому нічого підозрілого. В рамках досудового розслідування в якості свідка був допитаний ОСОБА_8 . Спочатку ОСОБА_8 на допиті у 2023 році стверджував, що будинок купив він і дозволив проживати у ньому ОСОБА_7 . На допиті у 2024 році він вже пояснив, що будинок не купляв, а будинок насправді купив ОСОБА_7 , який нібито бажав передати це майно ОСОБА_8 , саме тому ділянка була переоформлена на останнього після смерті справжнього власника. Поліція абсолютно некритично віднеслася до показань осіб, що замішані у привласненні майна померлого і не знайшли нічого підозрілого в тому, що правомірність заволодіння майном ОСОБА_7 після його смерті зацікавлена особа обґрунтовує своїми словами про останню волю померлого, які суперечить нотаріально посвідченому заповіту ОСОБА_7 . Допитаний раніше колишній голова Товариства садоводів № НОМЕР_1 ОСОБА_11 надав слідству документи: членську книжку на ім`я ОСОБА_8 на ділянку № 426, виписану 28.07.2018 року та виписку з рішення правління від 25.11.2018 року. Згідно даного рішення після ОСОБА_12 ділянка №426 передається ОСОБА_8 , хоча сам ОСОБА_8 заявив, що садовий будинок у ОСОБА_12 він не купляв, а членську книжку датовану липнем 2018 року (за життя ОСОБА_7 ) він отримав після його смерті, тому що померлий нібито хотів передати своє єдине житло йому. З його слів ОСОБА_7 нібито не хотів, щоб скаржник успадкував майно, але якби це дійсно було так, то він би просто скасував заповіт. ОСОБА_7 не був у безпорадному стані, навіть незадовго до смерті продав квартиру, оформивши угоду у нотаріуса, тобто міг просто піти і скасувати заповіт. Проте оскаржувана постанова обґрунтована в тому числі словами особи, яка змінювала свої показання. Згідно протоколу допиту ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_7 проживав на ділянці АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 купив садовий будинок. Але ОСОБА_11 раніше стверджував слідчому, що проплату по даній ділянці проводив ОСОБА_8 . Крім того згідно протоколу допиту ОСОБА_8 від 21.03.2024 року, він напередодні дня смерті ОСОБА_7 був у ОСОБА_7 в будинку на ділянці АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_11 , отже місце проживання ОСОБА_7 було відомо ОСОБА_11 . Проте раніше допитаний ОСОБА_11 повідомив слідству, що ОСОБА_7 нібито жив разом з ОСОБА_8 на ділянці № НОМЕР_2 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_8 . Згідно статуту Товариства садоводів № 14 неприватизована земельна ділянка при відсутності спадкоємців може бути передана рішенням загальних зборів іншій особі, яка не має ділянку у товаристві. Проте згідно допитів ОСОБА_8 він знав про те, що у ОСОБА_7 є спадкоємець. Крім того ОСОБА_11 сам повідомляв слідству, що у ОСОБА_8 вже є ділянка АДРЕСА_2 , на якій нібито він дозволив проживати ОСОБА_7 . Більш того, ділянка № 426 передана сумнівним рішенням правління, про існування якого свідчить лише виписка з нього, посвідчена підписом голови ОСОБА_11 , хоча згідно статуту ділянка мала бути передана рішенням загальних зборів, тобто правління взагалі не мало повноважень на передачу ділянки. Кожен цей факт сам по собі свідчить про протиправність передачі ділянки, в матеріалах досудового розслідування є підтвердження всім цим фактам, проте поліція не бачить жодних порушень закону. Натомість в оскаржуваній постанові зазначено, що право користування ОСОБА_8 підтверджується членською книжкою (на стор. 2) та що ділянка законно переоформлена (на стор. 4). На третій сторінці оскаржуваної постанови зазначено, що свідок ОСОБА_13 підтвердила свої раніше надані показання. Проте я заявив клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_13 , в чиїх показаннях останнє речення було дописане ручкою іншого кольору та містили протиріччя з раніше наданими письмовими поясненнями, які вона надавала моєму представнику і які надавалися органу досудового розслідування. Але на повторному допиті дізнавач не задала жодного питання стосовно протиріч та сумнівних моментів, які я навів на обґрунтування необхідності її повторного допиту. Також, скаржник, заявляв клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для усунення протиріч у їх показаннях з останніми показаннями ОСОБА_8 . Проте ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовилися від повторного допиту на підставі ст. 63 Конституції України. Хоча ОСОБА_8 визнав розпорядження майном ОСОБА_7 після його смерті, хоча є рішення суду, що набрало законної сили, про витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_9 , хоча в матеріалах справи є підроблені документи, надані слідству ОСОБА_11 та його показання були спростовані в ході розслідування. Хоча очевидно, що злочин скоїла група осіб, не було проведено перекваліфікацію даного злочину і нікому не оголошено про підозру. Досудове розслідування проводилося за попередньою кваліфікацією за ст. 190, 358 КК України, хоча існує достатньо даних для кваліфікації злочину також за ст. 185 та 289 КК України. Натомість в оскаржуваній постанові від 03.10.2025 року дізнавач пише, що склад злочину відсутній, оскільки вину не встановлено вироком суду. Проте задачею дізнання є дослідження обставин кримінального проступку, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують їх покарання, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і обґрунтованих процесуальних рішень.

В судовому засіданні представник скаржника зазначив, що те, що той факт, що через суд витребували автомобіль, не спростовує наявність ознак кримінального правопорушення. Автомобіль на момент смерті знаходився у ОСОБА_14 і потім зник. Протиріччя кримінального провадження, у тому числі в показах свідків, не усунуті. Кошти з банківського рахунку ОСОБА_14 зняті вже після смерті. Гроші на поховання витрачені були менше, ніж знято з банківських рахунків, це вбачається з банківських виписок. Після смерті ніхто не має право користуватись банківською карткою, що вже є доказом кримінального правопорушення. Не всі свідки були допитані, на необхідності допиту яких наголошував скаржник.

Скаржник у судовому засіданні зазначив, що по справі нічого не зроблено.

Дізнавач в судовому засіданні пояснив, що встановлені усі необхідні обставини, вчинені усі слідчі дії. Дачна ділянка не належала на праві власності померлому. Транспортний засіб відчужено за життя і це питання вирішено у судовому порядку. На момент смерті не було майна. Зняті кошти з рахунків були витрачені на похорон. Толстов допитувався декілька разів. Не всі свідки були встановлені і відшукані.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що досудове розслідування проведено належним чином. Вичерпано усі можливі заходи збору доказів. Діє презумпція невинності. Належних доказів для обґрунтованої підозри немає. Було отримано тимчасовий доступ до банківських рахунків. На рахунках коштів не було на момент смерті.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В провадженні СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

03.10.2025 року дізнавач ОСОБА_5 прийняла постанову про закриття кримінального провадження №0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Копію постанови представник скаржника отримав 13.12.2025 року, тому строк звернення до слідчого судді не пропущений.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування постанови дізнавачем зазначено, що смерть ОСОБА_7 настала з природних причин (лікарське свідоцтво №422 від 11.10 2018). Квартира була відчужена за життя ОСОБА_7 на законних підставах. Дачна ділянка у кооперативі ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала у користуванні, а не у приватній власності, та була законно переоформлена на іншу особу. Транспортний засіб на підставі заочного рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.07.2024 був витребуваний із чужого незаконного володіння. Грошові кошти за продаж квартири ОСОБА_7 на його банківських рахунках відсутні та останній їх не зберігав. Все майно, яке належало ОСОБА_7 , реалізовано та передано іншим особам за час життя останнього, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 та інших осіб виникають цивільно-правові відносини, які врегульовані нормами цивільного права, майнові і особисті немайнові відносини, що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, для яких характерні специфічні ознаки, які відрізняють їх від інших видів правових відносин, що виникають у суспільстві. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду За таких обставин відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом України.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Так, оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній не зазначено у повному обсязі, які саме докази були досліджені, відсутня повна та вичерпна оцінка наявних доказів. Не вказано в постанові вичерпний перелік слідчих дії, які були проведені, не зазначено, виходячи з чого зроблено висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на усі докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч.

Як встановлено слідчим суддею з матеріалів кримінального провадження, то в оскаржуваній постанові не зазначено у вичерпному обсязі, яких висновків дійшов слідчий, що стало підставою для закриття кримінального провадження, який елемент складу кримінального правопорушення відсутній.

Так, слідчий суддя зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_7 на його банківських рахунках залишилися кошти, що визнається дізнавачем, однак у постанові про закриття кримінального провадження зазначено про відсутність коштів. Дізнавачем не надано оцінки наявності і зняттю коштів з карткових рахунків після смерті ОСОБА_7 , не охоплено ці докази у постанові, взагалі не надано оцінки цьому питанню.

Крім того, не усунуто протиріччя у показах свідків, на яких наголошує скаржник. При цьому, у показах свідків є певні невідповідності, та покази свідків суперечать іншим доказам. Однак в постанові не проведено аналізу цих невідповідностей. Не всі свідки допитані, однак не наведено доказів вжиття вичерпних заходів щодо їх допиту.

В постанові зазначено, що земельна ділянка не входила в спадкову масу, так як не належала на праві власності померлому, однак оформлене право користування також може входити до складу спадщини. Дізнавачем не надано вичерпного аналізу законності передачі речових прав на земельну ділянку у садовому товаристві.

Крім того, в оскаржуваній постанові не наведено вчинення вичерпного переліку необхідних слідчих дій та не обґрунтовано вчинення дізнавачем вичерпних дій щодо встановлення усіх обставин досудового розслідування.

У судовому засіданні не доведено безпідставності аргументів скарги та вчинення дізнавачем усіх можливих слідчих та процесуальних дій.

Не обґрунтовано неможливості допиту усіх свідків по справі, у тому числі тих, на необхідності допиту яких наголошено потерпілим та його представником.

Наведеною у постанові аргументацією та поданими у судовому засіданні поясненнями не усуваються усі протиріччя матеріалів кримінального провадження, на яких наголошується у скарзі.

Також скаржником обґрунтовано наголошується на не вчиненні дізнавачем усіх необхідних слідчих дій.

Таким чином, з огляду на викладене, слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення дізнавача є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 про скасування постанови від 03.10.2025 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 03.10.2025 року дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_5 від 03.10.2025 року про закриття кримінального провадження № 0002749 від 18.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 26.12.2025р. о 13:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1