УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/5029/25

10 грудня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костопіль, в режимі відеоконференції, клопотання заступника начальника СВ ВП №2 Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України за призивом під час мобілізації на особливий період, курсанта навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, у межах кримінального провадження №0001855 від 07.03.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 407, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 , звернувся до суд із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обгрунтування клопотання вказує, що ОСОБА_5 залучивши до своєї протиправної діяльності свого знайомого ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, вимагали від громадянки ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 4000 доларів США та 19.09.2025 перебуваючи в центрі смт. Клевань, Рівненського району Рівненської області, отримали від останньої частину раніше обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 1000 доларів США за здійснення ними впливу на посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо сприяння у незаконному вивезенні курсанта 5 роти 3 батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 13.10.2025 було вивезено за межі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_2 навчальний центр підготовки ЗСУ) з метою вчинення дезертирства та припинення виконання обов`язків військової служби.

16.10.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: у прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Разом з тим, 30 серпня 2024 року громадянин ОСОБА_5 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 до лав Збройних Сил України під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 249 від 30 серпня 2024 року солдата ОСОБА_5 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , після чого він приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до положень п. 3 ч.9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відтак, ОСОБА_5 з вказаних вище підстав набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно ст. 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України розподіл часу здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни й виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку й харчування. Для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість робочого тижня встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній залежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який в передбаченому законом порядку продовжено на теперішній час.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_3 , діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, 23.09.2024 приблизно о 15 год. 00 хв. (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, проте саме в цей час виявлено його відсутність) самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , відправившись в невідомому напрямку, де проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував.

16 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану та цього ж дня ОСОБА_5 затримано на підставі абз. 6 (10) ч. 1 ст. 615 КПК України.

Слідчий зазначає, що факт вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по даному кримінальному провадженню доказами.

Також, вказує, що у відповідності до положень ст.177 КПК України, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, перешкоджанні кримінальному правопорушенні іншим чином, недопущення вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, необхідно продовжити відносно ОСОБА_5 обраний відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо, оскільки, запобіжний захід до ОСОБА_5 було застосовано до 15.12.2025 року (включно). Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні заступником керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону продовжено до трьох місяців, тобто до 14.01.2026.

Враховуючи викладене просить суд задоволити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підримав подане слідчим клопотання в повному обсязі та просив його здоволити з підстав зазначених у ньому.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання та просив слідчого суддю його здоволити з підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17.10.2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів, тобто до 14 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Слідчим судею встановлено, що СВ ВП № 2 РРУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001855 від 07.03.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 5 ст. 407, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України.

Також, встановлено, що 16.10.2025 року ОСОБА_5 , обгрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч.5 ст.407 КК України.

Факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 369-2 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по даному кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 14.10.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 22.09.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.09.2025, повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 16.10.2025, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 17.11.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Факт вчинення ОСОБА_5 у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; доповідями командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини; матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 17.11.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчим та прокурором також належно обґрунтовано та доведено, що встановлені раніше ухвалою суду від 17.10.2025 року ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу на цей час не відпали, а тому у разі непродовження ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ймовірність настання ризиків того, що останній спробує:

- переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, відповідно ст. 12 КК України, ці кримінальні правопорушення за ступенем тяжкості відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 у разі не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим затягуючи досудове розслідування чи судовий розгляд даного кримінального провадження;

- підозрюваний ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які були очевидцями вчинення ним кримінального правопорушення, з метою зміни останніми показів у судовому засіданні, так як ці особи є йому відомими, а також впливати на інших підозрюваних у кримінальному провадженні в тому числі на ОСОБА_8 , з яким він перебуває у давніх дружніх стосунках;

- ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже на даному етапі органом досудового розслідування вживаються заходи до встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлення та вилучення речей, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, а тому існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинення тяжких кримінальних правопорушеннях, вчинених на підрив обороноздатності Збройних сил України шляхом зниження можливості функціонування підрозділу внаслідок вибуття за межі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , тому є підстави вважати, що він є схильним до вчинення інших кримінальних правопорушень, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, у рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати особи у вчиненні злочинів, зокрема тяжких та особливо тяжких є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

До того ж, у рішенні по справі «W проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистою свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи, а саме: характер, обставини і тяжкість кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також, слідчим суддею встановлено, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо, оскільки, запобіжний захід до ОСОБА_5 було застосовано до 15.12.2025 року (включно). Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні заступником керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону продовжено до трьох місяців, тобто до 14.01.2026.

Слідчим у клопотання обґрунтовано, що закінчити досудове розслідування у встановлений законом строк не представляється можливим, оскільки на даний час необхідно виконати ряд процесуальних та слідчих дій, зокрема необхідно допитати в якості свідків військовослужбовців військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_4 з якими проходили військову службу ОСОБА_16 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 та які необхідно долучити до матеріалів кримінального провадження, призначити судову експертизу відео-, звукозапису за експертною спеціальністю «7.2 Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ», провести інші слідчі та процесуальні дії, необхідність в яких може виникнути в ході розслідування, надати доступ до матеріалів провадження та ознайомити з матеріалами провадження підозрюваного та його захисника, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. Здійсненню вищевказаних слідчих та процесуальних дій перешкоджали об`єктивні обставини, а саме режимність об`єктів військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_4 , зміна їх місця дислокації та значна кількість військовослужбовців яких необхідно допитати в якості свідків у кримінальному провадженні, а також тривале проведення судової експертизи.

Вказані слідчі та процесуальні дії мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у провадженні, повноти та всебічності досудового розслідування, судового розгляду, будуть використані у провадженні як належні та допустимі докази.

Враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а також те, що він, зокрема, обвинувачуються в скоєнні особливо тяжкого злочину, доцільно вирішувати питання про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується підозрюваному, та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від слідства та суду, а тому, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність на цей час підстав для обрання підозрюваному інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Будь-яких даних про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи обставини справи, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до норм ч.3 ст.183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави необхідно покласти на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати до заступника начальника СВ ВП №2 Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , прокурора Рівненської спеціальзованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_17 , за першою вимогою;

- повідомляти заступника начальника СВ ВП №2 Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , прокурора Рівненської спеціальзованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_17 про зміну місця проживання чи фактичного перебування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 21, 31, 35, 75, 80-82, 177, 197, 199, 208-211, 309 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України за призивом під час мобілізації на особливий період, курсанта навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого в межах строку досудового розслідування, а саме до 14.01.2026.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що ставить 181 680 грн. 00 коп.

Сума застави може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок UA 0010559, код отримувача за , банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави заставодавцем роз`яснити заставодавцю, що: ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальих правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна та ч. 5 ст. 407 КК України, яка карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Заставодавець зобов`язаний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та його явку за викликом.

За умови внесення застави зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 :

- прибувати до заступника начальника СВ ВП №2 Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , прокурора Рівненської спеціальзованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_17 , за першою вимогою;

- повідомляти заступника начальника СВ ВП №2 Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 , прокурора Рівненської спеціальзованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_17 про зміну місця проживання чи фактичного перебування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків визначити до 14 січня 2026 року.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддяОСОБА_1