Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/109/26
Провадження № 1-кс/279/22/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м.Коростень

Слідчий суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України, щодо негайного доставлення особи для з`ясування підстав позбавлення свободи та негайне звільнення ОСОБА_3 у порядку ст.206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , 05.01.2026 року звернулася до слідчого судді з заявою в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить зобов`язати начальника керівника військової частини НОМЕР_1 надати документи, на підставі яких ОСОБА_3 затриманий та/або утримується у в/ч; у разі перебування ОСОБА_3 у приміщенні чи під контролем в/ч негайно доставити його до слідчого судді; у разі відсутності ОСОБА_3 у в/ч повідомити точне місце перебування ОСОБА_3 ; ухвалити рішення про негайне звільнення ОСОБА_3 у разі встановлення обставин, передбачених ч.3 ст.206 КПК України.

В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно з 30.12.2025 утримується у військовій частині № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на бойовій посаді снайпера стрільця. У заяві зазначено, що ОСОБА_3 не порушував правил військового обліку, не перебував у розшуку, відсутні жодні елементи адміністративного правопорушення в діях вказаної особи, жоден протокол про адміністративне правопорушення не складався; згідно з висновком військово-лікарської комісії від 26.06.2025, ОСОБА_3 визнаний придатним до служби виключно у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, що категорично виключає його направлення до бойових підрозділів. Незважаючи на це, 30 грудня 2025 року ОСОБА_3 був схоплений на вулиці та доставлений у військову частину № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на посаду снайпера стрільця без вручення повістки та без будь-якого процесуального документа.

Слідчий суддя, дослідивши зміст заяви та долучені до неї документи, дійшов таких висновків.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав, тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.

Так, частиною 6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Разом з тим, слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 64,65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4) ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Особливістю правого статусу військовослужбовців в Україні є те, що вони користуються конституційними правами і свободами з певними обмеженнями.

З поданої заяви вбачається, що ОСОБА_3 , реєстрацією місця проживання якого вказано АДРЕСА_2 , як такий, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , був схоплений на вулиці та доставлений до ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , однак жодного підтвердження цьому не надано. Отже, у даному випадку має місце незгода особи в інтересах, якої подано скаргу, із діями службових осіб військової частини, пов`язаними з мобілізацією та подальшого проходження військової служби.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту заяви та долучених доказів не вбачається, що на даний час будь-яким органом здійснюється досудове розслідування. Окрім того, відсутні жодні відомості, чи було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення, однак відомості до ЄРДР не внесені та досудове розслідування не розпочато.

Таким чином, вимоги заяви адвоката ОСОБА_2 , поданої у порядку ст.206 КПК України, про виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини (про зобов`язання звільнити позбавлену свободи особу), виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Виходячи також з правової позиції Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 21 травня 2021 року (справа 646/3986/19) у випадку, коли нормами КПК, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування ч. 6 ст. 9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

За таких обставин, враховуючи, що слідчий суддя уповноважений діяти виключно в рамках закону, нормами якого, зокрема ч.1 ст.206 КПК України встановлено розгляд такого роду скарг/клопотань тим слідчим суддею, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, слідчий суддя вважає, що не уповноважений розглядати подане клопотання, а відтак, в даному випадку слід за аналогією з п.2 ч.2 ст.304 КПК України, вказане клопотання слід повернути особі, яка з ним звернулась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 304, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України щодо негайного доставлення особи для з`ясування підстав позбавлення свободи та негайне звільнення ОСОБА_3 , повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали разом з заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_4