ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1116/26 Справа № 188/1556/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000345, № 0000058 про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 15 березня 2026 року в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 із визначенням застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні двох кримінальних правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Судом також враховано особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК не судимий, неодружений, не має сталих соціальних зв`язків, на утриманні неповнолітніх дітей не має.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місце його проживання або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у разі незмінності запобіжного заходу.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду першої інстанції, яка відповідає вимогам ст. 196, 370 КПК. Захисник вказує, що суд залишив поза увагою зауваження сторони захисту про невручення прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, чим порушено право на захист, принцип змагальності сторін, позбавляє захист можливості підготувати обґрунтовані заперечення. Зазначає, що прокурор не надав жодного доказу на підтвердження заявлених ризиків та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме клопотання ґрунтується на припущеннях. Обвинувачений утримується під вартою 17 місяців, за час судового розгляду була допитана лише одна потерпіла, а сам розгляд зводиться фактично до продовження обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки сторона обвинувачення не забезпечує можливості проведення судового розгляду відповідно до визначеного судом порядку дослідження доказів. Суд не оцінив обґрунтованість ризиків з врахуванням міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, його позитивних характеристик. Обвинувачений має намір продовжити військову службу, що зможе запобігти заявлених ризикам, однак реалізувати дане право, перебуваючи під вартою він не зможе.

На думку захисту, підстав для продовження строку тримання під вартою відсутні, а обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід, на більш м`який. При цьому, визначений судом розмір застави є необґрунтованим без наведення в ухвалі мотивів та обставин, з яких суд дійшов висновку про визначення застави саме у такому розмірі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Інші учасники про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, проте до суду не з`явились, клопотань про особисту участь не подавали, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є достатньо обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Відповідно до клопотання прокурора метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення нового кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого та доводи захисту, викладені в судовому засіданні про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Стосовно ризику переховування, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та які відносяться до категорії тяжких (ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК), за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 7 років та яке йому загрожує у разі визнання його винуватим покарання, тому розуміючи невідворотність можливого покарання, останній може вдатися до відповідних дій.

Водночас тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, ризик переховування від суду об`єктивно існує з огляду на обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, відповідно до яких ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, взявши на себе зобов`язання сумлінно виконувати покладений на нього військовий обов`язок, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти громадського порядку та моральності із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме вибухового пристрою типу ручної гранати, кинувши її на територію домоволодіння, де в цей час в житловому будинку знаходилися потерпілі, пошкодивши його фасад, після чого покинув місце злочину.

Обґрунтованими є і висновки суду про доведеність ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, враховуючи, що такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

При цьому судом першої інстанції також враховано обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема останній обвинувачується у вчиненні хуліганських дій стосовно потерпілих із застосуванням бойової гранати, а також позицію потерпілих, які перебувають у страху перед обвинуваченим.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, серед іншого, обумовлений тим, що характер та обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також його навички поводження з вогнепальною зброєю як військовослужбовця та доступ до неї та бойових припасів під час виконання службових обов`язків, свідчать про підвищену небезпеку останнього та без запобіжного заходу, перебуваючи на волі, він може вдатися до відповідних дій, спрямованих на вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, викладені обставини у сукупності свідчать про те, що продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи відповідне рішення, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції також зважає на доводи захисника щодо міцності соціальних зв`язків у обвинуваченого, його намір продовжити військову службу, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та на даний час не спростовують правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну його процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам.

Доводи захисника щодо визначення судом необґрунтованого розміру застави, є неспроможними.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Дана норма носить диспозитивний характер щодо права суду не визначати розмір застави в передбачених випадках, водночас суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 183 КПК, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

На переконання апеляційного суду, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, строку тримання його під вартою, майнового стану, а також продовження існування заявлених ризиків, визначена судом застава у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить досягнення її мети, адже розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4