ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання,

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт.

На вказану ухвалу суду захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року та постановити нову ухвалу, якою замінити ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме виправні роботи.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що станом на 23 жовтня 2025 року ОСОБА_6 відбув більше половини строку призначеного йому покарання та став на шлях виправлення.

Зазначає, що після засудження ОСОБА_6 у його родині настали тяжкі наслідки, а неможливість на даний час утримувати сім`ю та трьох неповнолітніх дітей може призвести до її розпаду.

КП №11-кп/822/414/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: 537 КПК України Доповідач: ОСОБА_9

Згідно з виданою фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 довідки від 19 серпня 2025 року, він гарантує працевлаштування ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі.

Посилається на те, що засуджений ОСОБА_6 по відношенню до персоналу установи тактовний, намагається виконувати їх законні вимоги. По відношенню до інших засуджених вживчивий, не конфліктний. Також, за оцінюваний період відбування покарання ОСОБА_6 не вчиняв спроб втечі, свою вину визнає та усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. ОСОБА_6 під час відбування покарання підтримує доброзичливі взаємовідносини з рідними.

На даний час приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».

Відповідно до Єдиного реєстру засуджених та осіб взятих під варту, в підсистемі «КАСАНДРА», засудженому ОСОБА_6 проведено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, на підставі чого визначено низький рівень повторності вчинення злочинів та низький рівень ймовірності небезпеки для суспільства.

Також, до адміністрації установи шодо ОСОБА_6 виконавчі листи не надходили, а стан його здоров`я - задовільний.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено виключно позитивні дані, які характеризують засудженого, однак з незрозумілих причин прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту.

До початку судового засідання надійшло клопотання від апелянта - адвоката ОСОБА_7 про розгляд справи без його участі. Клопотань від засудженого ОСОБА_6 про бажання брати участь у судовому засіданні до апеляційного суду не надходило.

У зв`язку із наведеними, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 405, ст. 539 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваної ухвали та доводи викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою такого рішення є достовірність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив, як на самого засудженого, так і на інших осіб, суд повинен приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, позиції спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його попередні судимості, поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправній установі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2024 року за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховано з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.

Враховано строк відбування покарання ОСОБА_6 з моменту його фактичного затримання 24.10.2022 року по день внесення застави 19.04.2023 року.

Вироком Чернівецького апеляційного суду від 15.10.2024 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2024 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано.

Ухвалено в цій частині новий вирок, яким визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією майна, окрім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховано з моменту взяття під варту, зарахувавши в строк відбування покарання період його затримання і утримання в СІЗО з 24.10.2022 року по день внесення застави 19.04.2023 року з розрахунку 1 (один) день утримання в СІЗО дорівнює 1 (одному) дню позбавлення волі.

В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.03.2025 року вирок Чернівецького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року та у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінено.

Виключено з вироку місцевого суду та вироку апеляційного суду рішення судових інстанцій про визнання винуватим та засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 24 жовтня 2022 року та виключено посилання на кваліфікуючу ознаку цього злочину - повторність.

За ч. 2 ст. 307 КК України призначено ОСОБА_6 із застосуванням приписів ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла

У решті судові рішення залишено - без зміни.

Строк відбування покарання засудженому відраховано з 12.08.2025 року.

Відповідно, кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_6 - 13.02.2026 року.

З матеріалів особової справи та матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 з 26.10.2022 року по 19.04.2023 року і з 12.08.2025 року перебував в місцях позбавлення волі, та на даний час відбуває покарання в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» з 26.08.2025 року. На час подання до суду клопотання відбув більше половини строку покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати ви-ну за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування по-карання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього строку перебування засудженого в установі виконання покарання.

Разом з тим, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення з огляду на наступне.

Відповідно до характеристики засуджений ОСОБА_6 (а. с. 42-43) до будь яких оплачуваних робіт не залучався, з приводу працевлаштування не звертався. За час відбування покарання в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався

Роботи з благоустрою відділення виконує, але потребує контролю з боку адміністрації установи за виконанням даних робіт.

По відношенню до персоналу установи тактовний, намагається виконувати їхні законні вимоги.

По відношенню до інших засуджених вживчивий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості.

За оцінюваний період відбування покарання не вчиняв спроб втечі.

На профілактичному обліку не перебуває.

На даний час приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення». Бажає змінити своє життя, однак це бажання має поодинокий та несистематичний характер. Стверджує, що має бажання брати участь у програмах та заходах, але своєю поведінкою чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином буде їх втілювати.

Засудженому ОСОБА_6 проведено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засудженими до позбавлення волі, на основі чого визначено низькій рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низькій рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

На засіданні комісії установи розглядалося питання щодо застосування до засудженого заохочувальної норми законодавства. За результатами розгляду було прийнято наступні рішення:

-11.09.2025 року відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України, а саме у переведенні засудженого до позбавлення волі та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (а. о. с. 49);

-13.09.2025 року відмовлено у застосуванні ст. 81 КВК України, а саме в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання (а. о. с. 90).

Згідно довідки відділу організації та нормування праці ДУ «Сокирянська ВК №67» №350-25 від 11 листопада 2025 року вбачається, що засуджений ОСОБА_6 з серпня 2025 року по листопад 2025 року року до праці не залучався (а. с. 44).

Згідно довідки бухгалтерії державної установи «Сокирянська виправна колонія №67» №364 (а. с. 45), щодо засудженого ОСОБА_6 , станом на 11 листопада 2025 року в установі на виконанні виконавчих листів немає.

Відповідно до довідки медичної частини №357 від 12 листопада 2025 року (а. с. 46), зазначено, що на даний час стан засудженого ОСОБА_6 задовільний.

Із змісту висновку комісії ДУ «Сокирянська виправна колоні №67» (а. о. с. 90-92) встановлено, що комісія прийняла рішення про те, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_6 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною та стабільною, у зв`язку з чим не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано заміна невідбутої частини покарання більш м`якою.

Відбуття певної частини призначеного покарання, відсутність заохочень та стягнень у ОСОБА_6 самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для задоволення клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання більш м`якою.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує під контролем передбачені законом вимоги персоналу установи, в його сім`ї настали непоправні наслідки, відсутні стягнення не є достатньою підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки враховуються дані про поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно висновку комісії ДУ «Сокирянська виправна колоні №67» від 13 листопада 2025 року (а. о. с. 90-92) засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Окрім того, засудженому ОСОБА_6 тричі відмовлено у застосуванні заохочувальної норми законодавства, як особі, що не довела, що стала на шлях виправлення.

Водночас після отримання зазначених відмов ОСОБА_6 не змінив своєї поведінки.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що захисником не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_6 зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків, за весь період відбування покарання, засвідчив успішність процесу виправлення, у зв`язку з чим звернення адвоката з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України є передчасним.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 про заміну невідбутої частини покарання більш м`якою, оскільки ОСОБА_6 за час відбуття покарання не довів своєю поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Враховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника засудженого не вбачається.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_9

Судді: [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3