Номер провадження:1-кс/521/4266/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання слідчої СВ Відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001645 від 23.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання та доданих документів вбачається, що слідчим відділенням Відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001645 від 23.11.2025 року.

Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси.

Підставою для початку досудового розслідування слугувало те, що 22.11.2025 року до чергової частини відділу поліції надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невідома особа в період з 21.11.2025 року по 22.11.2025 року, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Спартаківська 8А, незаконно заволоділа транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , чим спричинила останньому майнову шкоду.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 289 КК України.

Під час досудового розслідування, а саме 24.11.2025 року, було встановлено місцезнаходження автомобіля, тому в період часу з 14:46 годин по 14:52 годин за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, вул. Зоряна 7, було проведено огляд місця події за результатами якого транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » було тимчасово вилучено.

24.11.2025 року відповідною постановою слідчої тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, слідча вказує, що на даний час виникла необхідність в арешті вказаного вище майна задля збереження його у якості речового доказу. При цьому, слідча просить після проведення необхідних слідчих дій та досліджень, майно повернути власнику.

Розгляд клопотання просить здійснювати без участі слідчої, прокурора та власника майна.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001645 від 23.11.2025 року, здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Згідно протоколу від 24.11.2025 року вбачається, що в період часу з 14:46 години по 14:52 годин, на ділянці місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, вул. Зоряна 7, органом досудового розслідування було проведено огляд місця події, в ході якого було виявлене майно було вилучено, оскільки на переконання слідства воно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення у даному провадженні, а саме виявлено та вилучено транспортний засіб марки «ВАЗ 21063» (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та два номерних знаки « НОМЕР_1 », які, як встановлено слідством, знаходились в багажному відділенні транспортного засобу, яким заволоділа невстановлена особа.

Постановою слідчої від 24.11.2025 року, вищезазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001645 від 23.11.2025 року.

Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, проаналізувавши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що дійсно на даний час є достатні підстави вважати, що обставини, які розслідуються органом досудового розслідування у даному провадження, вказують на подію кримінального правопорушення. Відтак слідчий суддя погоджується з тим, що тимчасово вилучене майно може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення та потребуватиме подальшого експертного дослідження для встановлення істини під час досудового розслідування.

Таким чином слідчий суддя, на даному етапі досудового розслідування, приходить до висновку, що вимоги клопотання виправдовують втручання у права та інтереси власника (володільця) майна з метою забезпечення кримінального провадження та вважає доведеним про необхідність арешту такого майна (із забороною його відчуження та розпорядження ним) з метою збереження в якості речового доказу та проведення усіх необхідних процесуальних дій та досліджень з ним.

Поряд з цим слідчий суддя вважає безпідставним клопотання в частині вирішення слідчим суддею питання про передачу на відповідальне зберігання майна, яке підлягає арешту, оскільки відповідно до статті 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим (дізнавачем), прокурором. За змістом ст. ст. 40, 98-100 КПК України питання про передачу речових доказів на відповідальне зберігання віднесене до повноважень слідчого, тому саме слідчий, після визнання речей та документів речовими доказами, зобов`язаний вирішити питання про їх збереження згідно «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року, у тому числі і передачу на відповідальне зберігання.

Більш того, слідчий суддя звертає увагу на те, що рішення щодо зберігання речових доказів не є заходом забезпечення кримінального провадження та перебуває поза межами положень не тільки глави 17 КПК України, яка регулює питання арешту майна, а й розділу ІІ КПК України, яким визначено заходи забезпечення кримінального провадження та підстави їх застосування. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя лише застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та визначає, які дії щодо майна слід заборонити (обмежити) задля виконання завдань кримінального провадження, тобто визначає такий спосіб арешту, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження прав та інтересів власника майна.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчої СВ Відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001645 від 23.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно (із забороною його розпорядження та відчуження, проте з можливістю користування ним), яке було вилучено під час огляду місця події на ділянці місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, вул. Зоряна 7, а саме арешту підлягає:

- транспортний засіб марки «ВАЗ 21063» (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) з д.н.з « НОМЕР_1 ».

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити органу досудового розслідування, в порядку, передбаченому Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1