КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/8732/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

третьої особи: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0001357 від 02 листопада 2021 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частинами другою, третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2025 року клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування майном, а саме: автомобіль Lexus LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 .

Заборонено будь-яким чином відчужувати, розпоряджатись, передавати будь-яким фізичним або юридичним особам вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею.

Не погоджуючись з указаною ухвалою представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль LEXUS LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , скасувати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що автомобіль Lexus LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тривалий час перебував в оренді у третіх осіб, про вилучення та накладення арешту на автомобіль власнику автомобіля марки Lexus, комерційний опис - LS 460, 2015 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 стало відомо випадково під час коли останній мав намір у жовтні 2025 року передати вищевказаний автомобіль іншій особі та нотаріусом було повідомлено власнику про накладення арешту на його автомобіль, тому при зверненні до Єдиного державного реєстру судових рішень 02 листопада 2025 року була виявлена ухвала слідчого судді від 22 липня 2023 року про накладення арешту на вилучене майно.

Вказує, що як стверджує ОСОБА_8 , його як власника автомобіля до Печерського районного суду м. Києва ніхто не викликав, участі у судовому засіданні під час розгляду клопотання про накладення арешту на його майно не приймав, копію ухвали слідчого судді від 27 липня 2023 року не отримував, сам ОСОБА_8 немає відношення до кримінального провадження №0001357, він не є стороною кримінального провадження, не є особою, яка підозрюється у скоєнні правопорушення, йому не було пред`явлено ніякого обвинувачення, а вилучення транспортного засобу та накладення арешту на транспортний засіб, що належить йому на праві особистої власності, є незаконним.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що копія оскаржуваної ухвали слідчого судді отримана з ЄДРСР 02 листопада 2025 року, а до цього власнику майна не було відомо про дії прокурора щодо його майна, не було повідомлено Печерським районним судом м. Києва про час, місце та дату розгляду клопотання про арешт майна, внаслідок чого було порушено його право надати суду пояснення саме щодо автомобіля марки Lexus LS 460, 2015 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 .

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що у відповідності до положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_10 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна та/або його представника.

Як зазначає апелянт, копія оскаржуваної ухвали слідчого судді отримана з ЄДРСР 02 листопада 2025 року, а до цього власнику майна не було відомо про дії прокурора щодо його майна, не було повідомлено Печерським районним судом м. Києва про час, місце та дату розгляду клопотання про арешт майна.

З апеляційною скаргою представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 звернувся 02 листопада 2025 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи представника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001357 від 02 листопада 2021 року за підозрою: ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частинами другою, третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частинами другою, п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частинами другою, п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_22 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_26 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_27 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України; ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до поставленої мети у 2021 році, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, з метою вчинення злочинів, спрямованих на заволодіння ряду суб`єктів господарської діяльності на території міста Києва, створив злочинну організацію, контингент якої складається із постійних учасників (своєрідне ядро угруповання) і непостійних учасників, які брали участь у вчиненні злочинів епізодично або одноразово, які шляхом підробки установчих документів, здійснили фіктивну зміну керівництва ряду суб`єктів господарської діяльності (гаражних кооперативів, автостоянок, тощо), а також - приватизували об`єкти нерухомості, що перебували у їхньому законному користуванні.

До складу створеної ОСОБА_7 злочинної організації у різний період часу увійшли встановлені та невстановлені досудовим розслідуванням особи, серед яких: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ; ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ; ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ; ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_16 ; ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані особи під керівництвом та за погодженням ОСОБА_7 , відповідно до відведених їм ролей, вчинили низку кримінальних правопорушень, спрямованих на протиправне заволодіння юридичними особами та їх майном.

Також установлено, що за період свого функціонування створена злочинна організація вчинила низку кримінальних правопорушень, спрямованих на протиправне заволодіння юридичними особами та їх майном, а саме: гаражного автокооперативу «Сокіл-2» ; споживчого товариства «Автомібіліст» ; об`єднання кооперативних автостоянок «Дублер» ; гаражно-будівельного кооперативу «Батиєвський» ; обслуговуючого кооперативу «автогаражний кооператив Вигурівщина-2» код ЄДРПОУ 2158181; гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний» .

Протиправне заволодіння юридичними особами та їх майном здійснювалось шляхом підроблення протоколів загальних зборів членів кооперативів та додатків до них, протоколів загальних зборів уповноважених членів кооперативу та додатків до них, протоколів засідань правління, статутів кооперативів та інших документів, які давали підстави для проведення державної реєстрації та зміни складу членів кооперативів, які входили до органів правління на підставних осіб (так званих «фунтів», які не були членами кооперативів), після чого підроблені документи надавалися державному реєстратору для здійснення реєстраційних дій в ЄДР щодо зміни установчих документів та складу членів кооперативів, які входили до органів управління.

Установлено, що через підконтрольних нотаріусів учасники злочинної організації у період з 2021 по 2023 роки незаконно заволоділи понад 45-ма об`єктами нерухомості на території міста Києва.

19 липня 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частинами другою, третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України.

Злочини, вчинені ОСОБА_7 , які кваліфіковані за частиною першою статті 255, частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частинами другою, третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України, є відповідно до статті 12 КК України особливо тяжкими та тяжкими злочинами, які передбачають конфіскацію майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 користується автомобілем LEXUS LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8

19 липня 2023 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі №757/26679/23-к вилучено автомобіль LEXUS LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 19 липня 2023 року автомобіль LEXUS LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

21 липня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001357 від 02 листопада 2021 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною другою статті 255, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 28, частинами третьою, четвертою статті 358, частинами другою, третьою статті 27, частиною четвертою статті 28, частиною третьою статті 206-2 КК України

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2025 року клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування майном, а саме: автомобіль Lexus LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 .

Заборонено будь-яким чином відчужувати, розпоряджатись, передавати будь-яким фізичним або юридичним особам вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на транспортний засіб марки Lexus LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 та перебував у користуванні ОСОБА_7 , вилучений 19 липня 2023 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі №757/26679/23-к, з тих підстав, що вказане тимчасово вилучене майно є знаряддям вчинення злочину та речовим доказом у кримінальному провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, посилання апелянта на те, що автомобіль Lexus LS 460, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тривалий час перебував в оренді у третіх осіб, є передчасними та такими, що не спростовують висновків слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні визначених законом підстав для накладення арешту на вказане майно, клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у статтях 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Аргументи скаржника, що сам ОСОБА_8 немає відношення до кримінального провадження №0001357, він не є стороною кримінального провадження, не є особою, яка підозрюється у скоєнні правопорушення, йому не було пред`явлено ніякого обвинувачення, а вилучення транспортного засобу та накладення арешту на транспортний засіб, що належить йому на праві особистої власності, є незаконним, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, такий запобіжний захід як арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

При цьому, встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб має відношення до кримінального провадження, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є знаряддям вчинення злочину та речовим доказом у кримінальному провадження, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано, а тому відповідні доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Також необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду є аргументи захисника, що його як власника автомобіля до Печерського районного суду м. Києва ніхто не викликав, участі у судовому засіданні під час розгляду клопотання про накладення арешту на його майно не приймав, копію ухвали слідчого судді від 27 липня 2023 року не отримував, внаслідок чого було порушено його право надати суду пояснення саме щодо автомобіля марки Lexus LS 460, 2015 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , зважаючи на наступне.

Згідно частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до частини першої статті 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

За змістом частини сьомої статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено вище, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року у справі №757/26679/23-к надано дозвіл на проведення обшуку у транспортному засобі Lexus LS 460, 2015 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_7 , таким чином указаний транспортний засіб, відповідно до вказаних положень закону, не є тимчасово вилученим майном, а отже розгляд клопотання про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення власника майна без порушення вимог КПК України.

Крім того, права власника майна відновлені під час апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів ураховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4