Провадження № 1-кп/643/587/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002637 від 30.07.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою технічною освітою, яка офіційно нe працевлаштована, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

22.07.2024 приблизно о 13:00 годин, точний час не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року № 271/2024 строком на 90 діб з 14 травня 2024, ОСОБА_4 (обвинувачена) перебувала у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_5 , з якою вона підтримує добросусідські відносини. У зв`язку із поганим станом здоров`я потерпіла добровільно передала свою банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , держателем якої вона є, ОСОБА_4 , повідомивши при цьому пін-код від банківської картки та попросила зняти грошові кошти, купити продукти харчування і медикаменти.

Після чого ОСОБА_4 , покинувши місце мешкання потерпілої, діючи за раптово виниклим кримінальним протиправним умислом, спрямованим на привласнення офіційного документа (банківської картки), з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що банківська картка є офіційним документом (відповідно до ст.1 Закону України « Про інформацію» від 02.10.1992, пунктів 13, 53, 63 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30.06.2021), залишила при собі вказану вище банківську картку, щоб у подальшому зняти з неї грошові кошти, таким чином привласнила її, та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись у подальшому нею на власний розсуд.

Релевантна судова практика

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року в справі № 454/420/17, платіжна картка є різновидом офіційних документів, у зв`язку з чим її викрадення має кваліфікуватись за ч. 1 ст. 357 КК України.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнана обвинувачена

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 22.07.2024 приблизно о 13:00 годин, точний час не встановлено, у період дії в Україні воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року № 271/2024 строком на 90 діб з 14 травня 2024, перебувала у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_5 , з якою вона підтримує добросусідські відносин. У зв`язку із поганим станом здоров`я потерпіла добровільно передала свою банківську картку АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 , повідомивши при цьому пін-код від банківської картки, та попросила зняти грошові кошти, купити продукти харчування і медикаменти.

Після чого ОСОБА_4 , діючи за раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, з метою власного збагачення за допомогою банківської карти АТ КБ ПриватБанк № НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_5 , без волі та згоди останньої в період часу з 22.07.2024 до 24.07.2024, перебуваючи у магазинах та торгівельних павільйонах м. Харкова, неодноразово, знаючи пін-код карти потерпілої, здійснила оплату покупок та зняла готівкові кошти за допомогою банкоматів, а саме:

- 22.07.2024 о 15:39 оплата картою на суму 209,00 грн у «Маркет» адресою: м. Харків, вул. Буми, 52;

- 23.07.2024 о 13:35 оплата картою на суму 281,00 грн у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 50-А;

- 23.07.2024 о 13:36 оплата картою на суму 195,00 грн у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 50-А;

- 23.07.2024 о 20:26 оплата картою на суму 213,40 грн у магазині «Маркет» за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 52;

- 24.07.2024 о 05:55 оплата картою на суму 282,30 грн у магазині «Посад» за адресою: м. Харків, вул. Світла, 27-Б;

- 24.07.2024 о 08:40 оплата картою на суму 18,90 грн у магазині «АТБ» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 107;

- 24.07.2024 о 08:40 зняття готівки у розмірі 500,00 грн у магазині «АТБ» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 107;

- 24.07.2024 о 08:57 оплата картою на суму 9,00 грн. у магазині за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 160-Б;

- 24.07.2024 о 08:57 зняття готівки на касі у розмірі 300,00 грн. у магазині за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 160-Б;

- 24.07.2024 о 09:52 зняття готівки у розмірі 500,00 грн. в банкоматі: супермаркет «Клас» 2-й поверх, за адресою: м. Харків пр. Тракторобудівників, 128-В;

- 24.07.2024 року о 09:59 зняття готівки у розмірі 3 500,00 грн. у банкоматі: супермаркет «Клас», за адресою: м. Харків пр. Тракторобудівників, 128-В.

Таким чином ОСОБА_4 викрала з банківської картки АТ КБ ПриватБанк № НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_5 , грошові кошти у сумі 6008,60 грн., чим заподіяла потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачена свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнала у повному обсязі, щиро розкаялася. Надала показання, згідно яких підтвердила вчинення нею кримінальних правопорушень за обставин, вказаних вище. Зазначила, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчинених нею кримінальних правопорушень. Показала, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомилась з його матеріалами і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснила, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до неї не застосовувалось.

Потерпіла у судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченої та потерпілої, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченої від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченою своєї вини, неоспорення нею фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченою вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують її особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченої

ОСОБА_4 офіційно не працює, раніше не судима, є вдовою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, малолітніх (неповнолітніх) дітей немає.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Прокурором було зазначено, що під час досудового розслідування з боку обвинуваченої мали місце щире каяття.

Обвинувачена у судовому засіданні показала, що щиро розкаюється у скоєному, зобов`язується більше не вчиняти кримінальних правопорушень. Попросила вибачення у потерпілої.

Ураховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає її щире каяття.

При цьому суд дійшов висновку щодо недоведеності такої обставини, яка пом`якшує покарання, як добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, з огляду на таке.

Обвинувачена зазначала на відшкодуванні шкоди потерпілій, на підтвердження чого надала платіжну інструкцію від 16.12.2024 про перерахування на користь потерпілої грошових коштів у розмірі 6040,20 грн.

Потерпіла в судовому засіданні заперечувала факт відшкодування шкоди та отримання грошових коштів від потерпілої.

Згідно з платіжною інструкцією, грошові кошти потерпілій перерахував ОСОБА_6 , який за доводами обвинуваченої є її сином. В якості призначення платежу в платіжній інструкції вказано «переказ власних коштів».

Таким чином, згідно з платіжною інструкцією кошти потерпілій перерахувала не обвинувачена, а інша особа. Доказів того, що ОСОБА_6 є сином обвинуваченої, суду не надано. Крім того, з платіжної інструкції неможливо встановити, що кошти перераховані саме з метою відшкодування шкоди в даному кримінальному провадженні.

Ураховуючи наведене, суд вважає недоведеним, що обвинувачена відшкодувала потерпілій завдану шкоду.

Одночасно суд враховує, що остаточно питання щодо відшкодування шкоди може бути вирішене в порядку цивільного судочинства в разі пред`явлення потерпілою відповідного позову. Суд в судовому засіданні роз`яснив потерпілій її право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).

Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання та необхідності вирішення питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з урахуванням таких критеріїв, як співрозмірність вказаного рішення характеру вчиненого діяння та його наслідкам (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).

Мотиви призначення покарання

При призначенні обвинуваченій покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначає покарання у межах санкції статей, що передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення.

Остаточне покарання суд визначає на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Прокурор та потерпіла, кожний окремо, просили звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Ураховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які не відносяться до особливо тяжких злочинів, особу винної, яка раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, наявність обставини, що пом`якшує покарання, позицію прокурора та потерпілої, які просили звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, засади диспозитивності кримінального провадження, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, який є необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачена довела своє виправлення.

Таке звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за її поведінкою, на переконання суду, відповідатиме засадам гуманізму, буде співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Оскільки клопотань про обрання обвинуваченій запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило, суд, керуючись засадами змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу за власною згідно даного вироку суду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не пред`являвся.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України з урахуванням позиції учасників судового провадження.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік більш суворим покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування остаточно призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме один CD-R диск з фото з банкоматів САНА9424, САНА2133, DVD-R диски в кількості двох штук із відеозаписами з камер спостереження, розташованих у магазинах «Клас» та «АТБ-маркет» зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1