Справа № 451/1078/25
Провадження № 1-кп/451/40/26
УХВАЛА

судового засіання

28 січня 2026 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01.03.2025 за №0000050 про обвинувачення ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , захисник цивільного позивача ОСОБА_7 (представляє інтереси лише цивільного позивача), ОСОБА_8

захисту - обвинувачений ОСОБА_4 .

- захисник ОСОБА_9

за участю прокурора, обвинуваченого, представника цивільного відповідача ТзОВ «Мебель-Сервіс» ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :

27 січня 2026 ОСОБА_10 в інтересах ТзОВ «Мебель-Сервіс» подано письмове клопотання про скасування арешту майна.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Радехівського районного суду Львівської області перебував кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 04.03.2025 по справі №451/351/25 накладено арешт на вантажний автомобіль «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «ГКБ-817», номерний знак НОМЕР_2 , що знаходяться у власності ТОВ «Мебель-Сервіс». Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року по справі №451/1078/25 клопотання представника ТзОВ «Мебель-Сервіс» про скасування арешту, який накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 04.03.2025 по справі №451/351/25, в частині заборони користування вантажним автомобілем «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ТОВ «Мебель-Сервіс» вважати передчасним. Роз`яснено, що представник не позбавлений права повторно звернутись із таким клопотанням після встановлення порядку дослідження доказів у судовому засіданні. У судовому засіданні 04 листопада 2025 року встановлено порядок та об`єм дослідження доказів. Відповідно до обставин справи 01.03.2025 близько 08:54 год на автодорозі Н-17 (Львів- Луцьк) у селі Бабичі, Шептицького району, Львівської області відбулася ДТП за участю автопоїзда у складі вантажного автомобіля «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , зі причепом «ГКБ-817» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Skoda Fabia 1.4», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок даної ДТП автомобілі зазнали технічні пошкодження, а водій ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Під час огляду місця події вилучено вантажний автомобіль «ЗИЛ-131» номерний знак НОМЕР_1 з причепом «ГКБ-817» номерний знак НОМЕР_2 , які відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу належать ТОВ «Мебель-Сервіс». Слід зазначити, що в момент зіткнення контактувала передня частина автомобіля «Skoda Fabia 1.4», номерний знак НОМЕР_3 , із правою боковою частиною причепу «ГКБ-817», номерний знак НОМЕР_2 . На вантажному автомобілі «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , будь-які сліди пошкоджень відсутні. Відповідно до висновку експерта судової інженерно-транспортної експертизи із транспортно-трасологічних досліджень, № СЕ-19/114-25/5428-ІТ від 11.04.2025, яка проведена на підставі постанови слідчого від 03.03.2025, автомобіль «ЗИЛ 131», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «ГКБ 817», номерний знак НОМЕР_2 , в початковий момент зіткнення, контактував правою боковою частиною причепа з передньою частиною автомобіля «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_3 . В ході досудового розслідування 03.03.2025 призначено судову інженерно-транспортну експертизу із дослідження технічного стану транспортного засобу. Так, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/114-25/5427-ІТ від 17.04.2025, гальмівна система, система рульового управління та зовнішнього освітлення знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції передбачені конструкцією. Враховуючи, що вантажний автомобіль «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , оглянутий експертом за наслідками якого складені відповідні висновки судових експертиз, судом вказані докази досліджені, на автомобілі відсутні будь-які сліди вчинення кримінального правопорушення, відтак вважаю що на даний час відсутні підстави для обмеження в його користуванні власником (а. с. 162-166 том ІІ).

Представника цивільного відповідача ТзОВ «Мебель-Сервіс» ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити, оскільки суд частково дослідив у справі докази і встановив, що сліди злочину на вантажному автомобілі відсутні і це також підтвердив слідчий ОСОБА_11 у судовому засіданні 27.01.2026.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даного клопотання та скасування такого арешту у частині користування вантажним автомобілем.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо задоволення клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подав до суду клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту у його відсутності, клопотання підтримує ( а. с. 173 том ІІ).

Потерпілий ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 у судове засідання не присули, представник подав до суду клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту у їх відсутності, клопотання доручають суду на розсуд суду ( а. с. 179-179 зворот).

Суд, заслухав позицію прокурора, заявника та обвинуваченого, дослідивши клопотання та докази, що стосуються порушеного питання, прийшов до висновку про задоволення даного клопотання.

До такого висновку суд прийшов, виходячи з наступних міркувань.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна, зокрема допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, коли метою арешту є забезпечення збереження речових доказів, такий арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом 2 ч. 1 ст.174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для скасування арешту за змістом ч. 1 ст.174 КПК України покладається на особу, яка звернулась із відповідним клопотанням.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За правилами ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Водночас, суд установив, що відповідно до змісту ухвали слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 04.03.2025 по справі №451/351/25 накладено арешт на вантажний автомобіль «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «ГКБ-817», номерний знак НОМЕР_2 , що знаходяться у власності ТОВ «Мебель-Сервіс» ( а.с. 60-61).

Вказаний арешт було накладено з метою збереження їх в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000050 01.03.2025, а не з метою забезпечення конфіскації чи спеціальної конфіскації.

У той же час суд встановив, що постановляючи ухвали від 04.03.2025 року та накладаючи арешт на майно з метою збереження їх в якості речових доказів, слідчий суддя керувався вимогами ст.170-172 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення відповідного клопотання, оскільки арештоване майно має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та вирішення завдань, передбачених ст.2 КПК України; враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам та критеріям визначеним ст.98 КПК України.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, що були надані суду, вирішується судом під час ухвалення рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді, а відтак долю всіх речових доказів, відомості щодо яких були відображені в матеріалах кримінального провадження потрібно вирішувати у нарадчій кімнаті під час постановлення вироку.

Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 цього Кодексу).

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року. Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Санкція ч. 2 статті 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , не передбачає конфіскацію особистого майна засудженої особи, а тому підстави для конфіскації вказаних речей також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

У розумінні вимог статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

У свою чергу критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені частиною 3 коментованої статті і такі повинні бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

З часу накладення арешту на транспортний засіб, власником якого є ТзОВ «Мебель-Сервіс» і до завершення досудового розслідування пройшов значний проміжок часу, протягом якого ніякі фактори не перешкоджали органу досудового розслідування констатувати в тій чи іншій мірі їх причетність до вчиненого злочину, або ж вказати які саме сліди вчинення злочину могли залишитися на них.

Більше того, органом досудового розслідування проведено усі слідчі дії та експертизи із залученням вантажного автомобіля «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом «ГКБ-817», номерний знак НОМЕР_2 . На поверхнях транспортного засобу пошкоджень не виявлено (а.с. 37 том ІІ протокол огляду місця події) і враховуючи, що ТзОВ «Мебель-Сервіс» є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність, а тому накладення арешту на вантажний автомобіль у свою чергу не дає можливості використання його у роботі за призначенням.

Окрім цього, що стосується цивільного позову у кримінальному провадженні ТзОВ «Мебель-Сервіс» то у разі задоволення позову юридична особа має відповідно свій рахунок і є діючим товариством.

Позбавлення права користування та володіння своєю власністю, а саме вантажним автомобілем «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , обмежує конституційне право власника майна, установлене ст. 41 Конституції України та суперечить ч. 4 ст. 173 КПК України.

З огляду на положення ч.1 ст. 22 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, враховуючи доводи клопотання, суд дійшов до висновку, що потреба у подальшому застосуванні повного арешту майна відпала.

Зважаючи на обставини, які стали підставою для арешту майна, суд вважає, що арешт був накладений обґрунтовано, проте в даний час відсутні підстави для його повного арешту, що в свою чергу не зашкодить повному та всебічному судовому розгляду.

Узагальнюючи вищенаведене, приходжу до переконання, про часткове скасування арешту в частині заборони користування, оскільки він визнаний речовим доказом у кримінальному проваженні, а в частині щодо заборони відчуження, вчинення обліково-реєстраційних дій залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 22, 98, 100, 170-173, 174, 371-372,376 КПК України, ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦПК України, ч.2 ст.286 КК України, суд

постановив :

клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ТзОВ «Мебель-Сервіс» про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 04.03.2025 по справі №451/351/25 на вантажний автомобіль «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , скасувати в частині заборони користування.

В іншій частині щодо заборони відчуження, вчинення обліково-реєстраційних дій щодо вантажний автомобіль «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , що належать ТзОВ «Мебель-Сервіс», залишити без змін.

Повернути вантажний автомобіль «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 ТзОВ «Мебель-Сервіс».

Ухвала в частині накладення арешту на причіп «ГКБ-817», номерний знак НОМЕР_2 , який є власністю ТОВ «Мебель-Сервіс» залишити без зміни.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддяОСОБА_1

Ухвала суду виготовлена 28.01.2026.