ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/349/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.119 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника

потерпілої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , із вищою освітою, особи з інвалідністю III групи, пенсіонера, розлученого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 27.01.2024 по 29.01.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано строк його перебування під домашнім арештом з 30.01.2024 по 16.05.2024 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 - 400000 (чотириста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 - 400000 (чотириста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дати звернення вироку до виконання.

Судом вирішено питання арешту майна, речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 26.01.2024, приблизно в період між 22 год. 00 хв. та 23 год. 00 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи намір незаконно добути дичину, приїхали із с.Чернелів-Руський Тернопільського району Тернопільської області, на автомобілі марки і моделі «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 , у поле між населеними пунктами с. Курники та с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області.

Надалі, 26.01.2024 між 22 год. 00 хв. та 23 год. 00 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_13 , помітивши, на його думку, дичину, зупинив автомобіль марки і моделі «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_1 на ґрунтовій дорозі, що розташована на околиці с. Курники Тернопільського району Тернопільської області за координатами геолокації: 49.63.0599,25.649343.

В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, опустивши автомобільне скло передньої пасажирської дверки, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 14, 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», нехтуючи рішенням ради оборони Тернопільської області від 21.07.2022 №74, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи намір незаконно здобути дичину, не переконавшись в безпечності пострілу для інших осіб, а також їх відсутності на лінії вогню, нехтуючи правилами поводження з вогнепальною зброєю, а саме: п. п. 3.7, 3.8 Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №549 від 17.10.2011, в умовах недостатньої видимості у нічний час, не бачачи ціль, здійснив постріл із мисливської вогнепальної зброї марки «SAVAGE» 64 калібр 22 LR (5,6 mm) № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 , у напрямку, де ймовірно могла перебувати, на його думку, дика тварина, внаслідок чого влучив в ділянку голови ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на той час, з невідомих причин, перебував у полі поблизу с.Курники Тернопільського району Тернопільської області, за вищевказаними координатами. Внаслідок необережних дій ОСОБА_7 , що проявилися у формі злочинної недбалості, ОСОБА_15 помер на місці події.

За таких обставин, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_9 просять вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16 вересня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання та визначенні розміру моральної шкоди за цивільним позовом та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і призначити йому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років реального покарання без застосування іспитового строку.

Апелянти посилаються на те, що ОСОБА_7 лише зранку наступного дня пішов у поліцію, а саме у відділення поліції № 4 Збараж ГУНП в Тернопільській області та розповів, що вбив брата Позивачів і залишив його на місці події у відкритому полі.

Наголошують на тому, що внаслідок протиправних дій Відповідача, Позивачам та їх сім`ям було завдано моральну шкоду, зокрема спричинена моральна шкода полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у їх життя.

На думку апелянтів, розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має компенсувати емоційні страждання, які довелося їм перенести і їх родині, та витрати, пов`язані з відновленням фізичного та психоемоційного стану.

Вказує, що розмір душевних страждань Позивачів оцінено у розмірі по 1250000 грн (один мільйон двісті п`ятдесят тисяч гривень) кожній, зазначена сума враховує усі страждання, які довелося пережити Позивачам.

Зазначають, що потерпілі жили разом з загиблим братом на момент смерті останнього, що підтверджується показами Потерпілих.

Стверджують, що ОСОБА_7 не вибачився перед Потерпілими, ставився зі зневагою до Потерпілих під час допиту назвав ОСОБА_9 нездоровою, продовжував незаконно полювати.

Вважають, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ст. 115 КК України, оскільки у ОСОБА_7 , в момент здійснення пострілу, був умисел заподіяти саме смерть.

Зазначають, що постріли були не випадковими, а прицільними, здійснювалися в грудну клітину, де розташовані життєво важливі органи.

Звертають увагу на те, що засуджений, як військовослужбовець мав навички стрільби та поводження з автоматом, тому достеменно знав і не міг не передбачати, до яких тяжких наслідків призведе застосування автоматичної зброї.

Апелянти вважають, що суд неправомірно відмовив у клопотанні потерпілої ОСОБА_9 щодо проведення слідчого експерименту, з метою встановлення чи міг ОСОБА_7 побачити в темну пору доби на відстані 50-60 м від нього знаходиться людина чи тварина. Вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 08.07.2025, не містить мотивів відмови заявленого клопотання.

Вимоги цивільної позовної заяви в порядку ст. 128 КПК України просять задовольнити в повному обсязі та змінити запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та застосувати ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих та просив його суворо не карати.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував, як пом`якшуючу вину обставину щире каяття ОСОБА_7 , а зазначив, що він приніс вибачення потерпілим лише у судових дебатах та не відшкодував заподіяної шкоди.

Апелянт вважає, що зазначені обставини не вказують на відсутність щирого каяття, оскільки воно полягає у внутрішньому ставленні особи до вчиненого, а ОСОБА_7 з моменту з`явлення із зізнанням висловлював своє розкаяння та жаль з приводу вчиненого, особисто повідомив про подію кримінального правопорушення та усіма доступними йому засобами сприяв встановленню істини. Вибачення у потерпілих він просив не тільки під час судових дебатів, а і у ході судового розгляду.

На думку апелянта, твердження суду про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України є незаконним, оскільки виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства.

Потерпіла ОСОБА_11 . В судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, що, відповідно до ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_9 , представника потерпілих -адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, просять їх задовольнити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечили, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, апеляційні скарги потерпілих заперечили, в судових дебатах прокурора, який заперечив всі апеляційні скарги, вважає вирок законним, обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про призначення обвинуваченому суворого покарання, а сторони потерпілих- надто м`якого покарання, є необґрунтованими.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив необережний злочин проти здоров`я та життя людини, який, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, наслідком якого є смерть потерпілого ОСОБА_15 , взяв до уваги обставини вчиненого кримінального злочину, досудову доповідь органу пробації.

Щодо особи обвинуваченого, суд врахував, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, є пенсіонером, особою з інвалідністю третьої групи, задовільно характеризується за місцем проживання, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи на період часу інкримінованого йому діяння психічними захворюваннями чи розладами психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує.

Суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зазначив про відсутність пом`якшуючої обставини щирого каяття обвинуваченого, який хоч визнав свою вину у вчиненому, проте вибачився перед однією потерпілою тільки під час виступу в судових дебатах. Завданої шкоди потерпілим не відшкодував навіть частково. Тому правильні висновки суду, що вказане свідчить про не бажання обвинуваченого виправити ситуацію, яка склалася і стати на шлях виправлення, здійснити осуд власних дій (постанова ВС від 18.09.2019 року у справі № 166/1065/18).

Також, суд врахував думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого у виді реального позбавлення волі, посилаючись на непоправність наслідків від вчиненого обвинуваченим злочину, внаслідок якого загинув їх рідний брат та за відсутності обтяжуючих обставин правомірно призначив покарання у виді трьох років позбавлення волі, що в межах санкції статті обвинувачення.

За наведених обставин, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд виходив з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків смерть потерпілого, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які апелянти посилаються в апеляційній скарзі, особу обвинуваченого та думку потерпілих, тому колегія не вбачає підстав для призначення суворішого покарання, як про це просить сторона потерпілих, чи застосування ст.75 КК України, як про це просить сторона захисту.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 спричиненої їм моральної шкоди, суд взяв до уваги, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, вчинених з необережності, загинув брат потерпілих, вони зазнали нервовий стрес, моральних та фізичних страждань.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано прийшов до переконання, що позовні вимоги потерпілих в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченого в їх користь моральної шкоди в розмірі по 400 000 гривень кожному.

Цивільні позови потерпілих вирішені відповідно до ст. 23, ч.1 ст.1167, ч.2 ст. 1168 ЦК України, з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки загибеллю брата, така шкода їм безсумнівно спричинена, тому доводи сторони потерпілих щодо задоволення повністю їх позовних вимог, є необґрунтованими.

Посилання потерпілих, що суд невмотивовано відмовив у клопотанні потерпілої ОСОБА_9 щодо проведення слідчого експерименту з метою встановлення чи міг ОСОБА_7 побачити в темну пору доби на відстані 50-60м від нього знаходиться людина чи тварина, то такі є необґрунтованими, оскільки, відмовляючи у клопотанні суд вмотивовано вказав, що воно не містить обґрунтованих причин, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування, як це передбачено ст. 333 КПК України, тому ухвала суду від 08.07.2025 є вмотивованою та обґрунтованою.

Необґрунтованими є твердження потерпілих, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ст. 115 КК України, оскільки ОСОБА_7 , діючи зі злочинною недбалістю, не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, маючи намір незаконно здобути дичину, не переконався в безпечності пострілу для інших осіб, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи обачливо, та влучив у потерпілого ОСОБА_15 , який перебував у полі, тому його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство вчинене через необережність.

Щодо посилання потерпілих на зміну обвинуваченому запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, то будь-яких підстав апелянтом не наведено, окрім того, обвинувачений не ухилявся від суду, за викликом з`явився у судове засідання, в якому брав участь.

За наведених обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, поданих апелянтами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді