Провадження № 11-кп/824/2541/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого - ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду кримінальне провадження №0003513 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Обвинуваченого ОСОБА_8 , який є засудженим до покарання у виді позбавлення волі за ухвалою Київського апеляційного суду від 03.08.2022, до набрання ухвалою законної сили тимчасово залишено в умовах ДУ «Київський СІЗО».

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В ухвалі суду зазначено, що з набранням чинності Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ скасована кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна, яке на день розгляду кримінального провадження діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 не є кримінальним правопорушенням, оскільки вартість викраденого майна не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальна протиправність діяння.

Крім того, зазначено, що ОСОБА_8 під час судового розгляду заперечував проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тому, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказує, що жодного підтвердження, належного та допустимого доказу стосовно того, що ОСОБА_8 вчиняв інкримінований йому злочин немає, усе ґрунтується на припущеннях. Свідки, які бачили обставини скоєння злочину, відеозапис - відсутні.

Разом з тим, зазначає, що судом не враховано інші докази, які він надав, зокрема заява потерпілої від 19.11.2019, де вона вказала, що невідома особа викрала грошові кошти в сумі 2500 грн., а в судовому засіданні з`ясувалось, що у неї викрали 1100 грн.

Крім того, слідчий експеримент з потерпілою та ОСОБА_8 не проводився, у нього нічого не вилучали, не затримували.

Також ОСОБА_8 не надали захисника, про що він неодноразово просив.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваної ухвали слідує, що указані норми закону в частині доведеності вини, кваліфікації дій та закриття кримінального провадження судом дотримані, а висновки належним чином умотивовані.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , які зводяться до невідповідності вказаних в ухвалі висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки докази безпосередньо досліджені місцевим судом, кожний окремо та в сукупності, підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, установлених судом першої інстанції «поза розумним сумнівом».

Зокрема, допитаний у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку не визнав, заперечив проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та пояснив, що з потерпілою знайомий, оскільки працював з її чоловіком. З середини літа до кінця осені перебував у них вдома. 18 чи 19 листопада заходив до них. На прохання потерпілої зняв кошти з картки та узяв у неї в борг 100 чи 200 грн. Потім прийшов приблизно о 22 год. Вони усі: він, потерпіла, її чоловік, їх знайома ОСОБА_9 проводили час у кухні. Усі вживали спиртні напої. Виходили курити цигарки на балкон. Він з ОСОБА_10 залишилися ночувати. Приблизно о 24 годині ОСОБА_11 з ОСОБА_12 пішли спати, а він через годину чи півтори пішли з ОСОБА_10 прогулятись. У нього з собою були кошти приблизно 2-3 тис. грн. У ОСОБА_13 також були кошти. Вони зайшли на гральні автомати пограли, попили каву і потім зайшли в магазин АТБ і під ранок приблизно о 4-5 годині повернулися додому. У магазині розраховувався він. Вранці коли збиралися на роботу, ОСОБА_12 виявила відсутність коштів. Коли його запитали, чи він не брав кошти то він заперечив. Водночас зазначив, що він пропонував повернути гроші, але ОСОБА_14 викликав поліцію. Також зазначив, що з ОСОБА_15 у нього були нормальні товариські стосунки, з ОСОБА_16 одного разу мало місце непорозуміння з приводу гральних автоматів, оскільки вона вважала, що він залучив до гри на автоматах її чоловіка. Чому вони вказують на нього як на особу яка забрала кошти не може пояснити.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги указані показання, як такі, що направлені на уникнення відповідальності за вчинення кримінального проступку та є способом захисту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 спростовуються співвідношенням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів безпосередньо досліджених місцевим судом.

Так, допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_17 суду пояснила, що з ОСОБА_8 вона познайомилася з літа 2019 року через чоловіка з яким той товаришував. Потім ОСОБА_18 посварився зі своїми батьками і чоловік запросив його побути у них. 18.11.2019 ОСОБА_8 мав прийти ночувати до них але коли чоловік йому подзвонив то той повідомив, що затримується та прийшов приблизно після 22 год. У них була того вечора подруга ОСОБА_9 , яка допомагала їй доглядати дитину. Після 22 години приїхав ОСОБА_8 та став показувати кульочки та прикраси з цінниками. Приблизно о 22 год. 30 хв. вона з чоловіком пішли купати дитину, що зайняло приблизно 5 хв. після чого одягнули її та чоловік приблизно о 22 год. 30 хв. - 22 год. 40 хв. пішов спати, а вона залишилася ще хвилин 20 на кухні і також пішла спати. ОСОБА_18 ліг спати на кухні, а ОСОБА_9 з ним у кімнаті на кріслі. Приблизно о 7 год. вона встала та виявила, що у шафі не вистачає коштів. У шафі було 3 500 грн. та залишилось 2 400 грн. Востаннє вона бачила кошти приблизно о 18-19 годині. Після з`ясування чи брав ОСОБА_8 кошти, останній попросив 2 години, щоб їх повернути, але чоловік відмовився і викликав поліцію. Стверджує також, що чула як приблизно о 2 годині ночі ОСОБА_8 виходив з квартири. Вона вийшла на кухню та його там не було. Вважає, що обвинувачений заслуговує на покарання в межах закону.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним в суді 25.10.2023 показав, що з ОСОБА_8 він познайомився на роботі за рік до крадіжки. Стосунки з ним були нормальні. Потім ОСОБА_18 посварився зі своїми батьками і він запропонував його переночувати у них та він ночував кілька ночей у них. 18.11.2019 ОСОБА_8 також ночував у них. Того вечора вдома був він, його дружина ОСОБА_17 та подруга дружини ОСОБА_20 , як допомагала доглядати дитину. Ввечері він приблизно о 23 годині пішов спати, а потім пішла спати дружина. Вранці дружина виявила відсутність грошей Він підійшов до ОСОБА_8 та запитав чи той не брав кошти, на що він спочатку заперечував а тоді зізнався і попросив 2 години, щоб повернути гроші, але свідок не погодився і викликав поліцію. Він перераховував гроші і виявив, що зникло 1100 грн. 15.08.2023 ОСОБА_8 зателефонував через одну з соціальних мереж запитав номер телефон директора підприємства де вони працювали а також повідомив, що якщо вони не прийдуть до суду і не дадуть показання, то йому це буде вигідно.

Свідок ОСОБА_21 надала в суді показання про те, що у 2019 році вона познайомилася з ОСОБА_16 . На прохання останньої вона періодично допомагала їй у догляді за малолітньою дитиною і так вони почали спілкуватись частіше і вона стала бувати вдома у потерпілої. У листопаді 2019 року ОСОБА_17 запросила її додому і вона приїхала приблизно о 22 год. У квартирі також був присутній ОСОБА_11 - чоловік потерпілої та приїхав ОСОБА_8 . Вони просиділи на кухні приблизно до 24 год. При цьому вживали алкоголь - пляшку вина «Шампанське» та неповну пляшку горілки ємністю 0,5 л. В ході спілкування ОСОБА_8 просив позичити йому кошти на проїзд, але на це прохання ніхто не відреагував. Потерпіла почала прибирати, а її чоловік став класти дитину спати. Їй потрібна була вода, а ОСОБА_8 - цигарки, тому вона запропонувала піти в магазин «АТБ». Коли виходили то двері квартири не були замкнені і за ними двері ніхто не замикав. При цьому грошей у неї не було, тому в магазині розраховувався ОСОБА_8 . Стверджує, що у нього була невелика сума грошей. Вони пробули в магазині приблизно 20-30 хв. після чого пішли на гральні автомати, де ОСОБА_18 зробив ставку. Вона також пару раз нажала на кнопку автомата. Після цього вони пішли до будинку ОСОБА_15 та посиділи на лавці приблизно до 1 години ночі. Коли зайшли у квартиру то уже усі спали. Вони зайшли на кухню, де вона попила води і пішла спати. ОСОБА_8 ліг спати на кухні, а вона з іншими - у кімнаті. Вранці потерпіла у шафі виявила нестачу коштів. На скільки вона пам`ятає в районі 1000 грн. ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_18 чи не брав той кошти, на що той заперечив. Після цього ОСОБА_11 викликав поліцію. Приблизно через місяць їй зателефонував ОСОБА_23 та пропонував, щоб вона передала потерпілій ключі від квартири.

На підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції послався і на досліджені в ході судового розгляду письмові докази, а саме:

- рапорт інспектора Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області від 19.11.2019, відповідно до якого 19.11.19 о 07 год. 45 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 19.11.2019 о 07 год. 44 хв. за адресою: АДРЕСА_1 заявник ОСОБА_24 повідомив, що протягом ночі невідомі украли гроші 2000 грн. підозрює знайомого який ночував у квартирі (а.с.28 том. 2);

- протокол огляду місця події від 19.11.2023 року та ілюстративною таблицею до нього, складеного у присутності понятих, у якому зафіксовано факт огляду 19.11.2019 з 09 год. 00 хв. по 09 год. 30 хв. квартири за адресою АДРЕСА_2 . В ході огляду не було зафіксовано порушення звичної обстановки у квартирі. (а.с.30-32 том. 2);

- протокол огляду предметів від 22.11.2019 та ілюстративною таблицею до нього у якому зафіксовано факт огляду 22.11.2019 з 14 год. 30 хв. по 15 год. 00 хв. слідчим у присутності понятих диску з відеозаписом камер відеоспостереження від 19.11.2019, що розташовані в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-маркет», що по вул. Леваневського, 57 в м. Біла Церква, Київської області.

На даному відеозаписі зображений ОСОБА_23 , який перебував разом зі своєю подругою ОСОБА_25 . 19.11.2019 року о 03 годині 51 хвилину ОСОБА_26 разом з ОСОБА_27 заходять до магазину АТБ, що за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 57. Проходять повз камери схову, та заходять вибирати товар. О 03 годині 55 хвилині ОСОБА_26 з ОСОБА_27 підходять до каси, перед ними розраховується жінка, викладають товар, який хочуть придбати. О 03 годині 65 хвилині дівчина залишає хлопця на касі одного. Він розраховується за воду, сигарети та інший товар, витягує з кишені гаманець, та достає, з нього купюру, схожу на 100 гривень, отримує решту і йде до виходу (а.с.22-41 том. 2);

- речовийдоказ - CD-R диском з відеозаписом з камери спостереження відеозаписом на диску магазину ТОВ «АТБ-маркет», що по вул. Леваневського, 57 в м. Біла Церква. Дослідженим в ході судового розгляду речового доказу встановлено, що на диску міститься відеозапис камер відеоспостереження від 19.11.2019, з магазину ТОВ «АТБ-маркет». Зафіксовані на відеозаписі події відповідають змісту викладеному у протоколі огляду предметів від 22.11.2019 (а.с. 35 т.2).

Також місцевим судом досліджено письмові докази, які на думку сторони захисту вказують на невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, зокрема:

- заяву від 19.11.2019 потерпілої ОСОБА_17 , у якій вона просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка в період часу 18.11.29019 близько 13600 по 19.11.2919 07.год. 30 хв. викрала належні їй кошти в сумі 2 500 грн., з квартири АДРЕСА_3 (а.с. 82 т.2);

- протокол роз`яснення права на захист від 29.11.2019 у якому слідчий повідомивши ОСОБА_8 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, роз`яснив право на кваліфіковану правову допомогу (а.с. 81 т.2).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що указані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», заява № 16437/04).

Відтак, доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність указаних в ухвалі висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені докази, кожен окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодного підтвердження, належного та допустимого доказу стосовно того, що ОСОБА_8 вчиняв інкримінований йому злочин не має є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже підстав для визнання недостовірними показань потерпілоїта свідків, допитаних у ході цього судового провадження апеляційний суд не убачає.

Крім того, аргументи апелянта, що судом не враховано інші докази, є надуманими, оскільки місцевий суд дослідив та проаналізував сукупність усіх доказів, які указують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій він діяв тощо, на підставі чого й зробив обґрунтований висновок, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом перевірки у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку в ухвалі, правильність якої захисником не спростована.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (далі - Закон).

Указаним Законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абз. 4 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 4792 цього Кодексу.

Частиною першою статті 4792 КПК України регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 4792 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та у разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що:

«частиною 2 статті 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ».

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 НМДГ.

Частиною першою статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 Перехідних положень ПК України визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги у розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК України дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 01 січня 2019 року становив 1921грн.

Відтак розмір податкової соціальної пільги у 2019році для кримінально-правової кваліфікації становив 960,5грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діяннях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення (проступку) або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, викрадення якого йому інкримінується, 2 НМДГ в 2019 році - 1921 грн.

Установлено, що таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинено ОСОБА_8 18.11.2019 року.

Вартість майнової шкоди складає 1100грн., тобто менше ніж 1921грн.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України підлягає закриттю з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України за відсутності згоди обвинуваченого у зв`язку з встановленням судом вчинення ОСОБА_8 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді справи не установлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя