В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2026 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у спрощеному провадженні обвинувальний акту кримінальному провадженні № 461/844/26 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Ременів, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, із середньою освітою, раніше судимого вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2023 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, -

в с т а н о в и в :

11.10.2025 близько 20:35 год. ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2023, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття призначеного основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим терміном 3 (три) роки, усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, відповідно до вказаного вироку, перебуваючи у м. Львові, умисно керував легковим автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по проспекту В`ячеслава Чорновола, поблизу будинку №9 в м. Львові був зупинений працівниками Управління патрульної поліції у Львівській області.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

На виконання вимог ч.3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту долучено заяву обвинуваченого щодобеззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, за її відсутності. Заяву підписав захисник. У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання вини обвинуваченим, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України, тобто у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2023 року за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції вказаної статті, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Крім того, судом встановлено, що вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Невідбута частина додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами станом на день ухвалення вироку становить 7 місяців 11 днів.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, протягом іспитового строку, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2023 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на сім місяців одинадцять днів.

При цьому, судом враховується, що згідно з ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: двом дням обмеження волі відповідає один день позбавлення волі. Тобто один рік обмеження волі відповідає шести місяцям позбавлення волі.

Цивільний позов не пред`являвся.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.389 КК України у виді одного року обмеження волі.

Призначити ОСОБА_3 остаточне покарання відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2023 року, у виді п`яти років та одного місяця позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на сім місяців одинадцять днів.

До набрання вироком законної силизапобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

-оригінали документів особової справи № 03/2023 стосовно ОСОБА_3 , які містяться на 105 арк. повернути Львівському районному відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня ухвалення вироку.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1