УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0000588 внесеного до ЄРДР 03 квітня 2025 року, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000588 від 03 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_5 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої особи, у невстановлені дату та час, придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, яку зберігав у гаражному приміщенні розташованому на території домоволодіння за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .

У подальшому, 10.05.2025 приблизно о 13 год. 00 хв. під час проведеного контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та умисел направлений на незаконний збут психотропних речовин, незаконно збув легендованій особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_6 , що діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, з відома та під контролем працівників поліції, під час проведення контрольованої та оперативної закупки за грошові кошти в сумі 1500 гривень, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, що знаходилась в паперовому згортку.

Згідно із висновком експерта в наданій на експертизу кристалічній речовині, масою 0,1750 г., міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP масою 0,1438 г.

15.10.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Частиною 2 статі 307 КК України, передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Виходячи з вищевикладеного, з метою встановлення майна та активів на території України, які належать ОСОБА_5 , придбаних або отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на які може бути накладено арешт у кримінальному проваджені з метою забезпечення конфіскації таких активів, як виду покарання було надіслано запит до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до отриманої відповіді встановлено, що у володінні ОСОБА_5 перебуває:

- земельна ділянка :02:003:0009, загальною площею 1,5000 га, із цільовим призначенням 1.2;

- земельна ділянка :06:014:0045, загальною площею 0,1200 га, із цільовим призначенням 2.2;

- мотоцикл марки MIKILON M96-250SB, із номером кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

З огляду на зміст ст. 98 КПК України, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вказане майно є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, тобто, є речовим доказом у кримінальному провадженні, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, що є підставою згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України для накладення арешту.

У зв`язку із викладеним, постановою слідчого від 24.12.2025 у кримінальному провадженні вищевказане майно визнано речовими доказами.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також недопущення втрати речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Дана норма закону не обмежує можливість накладення арешту на майно фізичних чи юридичних осіб, які не мають правового статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Правовою підставою арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження речових доказів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, згідно п. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 4 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, необхідним та достатнім для запобігання вказаним ризикам є визначення виду обмеження у вигляді заборони розпоряджатися та користуватися майном.

Виклик для розгляду клопотання представника віртуальних активів призведе до втрати речових доказів, їх приховання від арешту.

Дане клопотання необхідно розглядати без повідомлення володільців майна, оскільки розгляд клопотання в їх присутності може призвести до негативних наслідків у вигляді передачі третім особам майна, отриманого злочинним шляхом, тобто, втрати доказів, що також унеможливить спеціальну конфіскацію.

На підставі викладеного, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судове засідання слідчий не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання, а також надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність. Клопотання підтримав у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на вказане, з метою забезпечення арешту майна, власник майна в судове засідання не викликався.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої та другої статті 172 КПК України.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В рамках кримінального провадження № 0000588 від 03 квітня 2025 року, 15.10.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Частиною 2 статі 307 КК України, передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Виходячи з вищевикладеного, з метою встановлення майна та активів на території України, які належать ОСОБА_5 , придбаних або отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на які може бути накладено арешт у кримінальному проваджені з метою забезпечення конфіскації таких активів, як виду покарання було надіслано запит до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до отриманої відповіді встановлено, що у володінні ОСОБА_5 перебуває:

- земельна ділянка :02:003:0009, загальною площею 1,5000 га, із цільовим призначенням 1.2;

- земельна ділянка :06:014:0045, загальною площею 0,1200 га, із цільовим призначенням 2.2;

- мотоцикл марки MIKILON M96-250SB, із номером кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи те, що вище вказане майно підозрюваного не вилучене, а тому є необхідність у накладені арешту на зазначене майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки, усвідомлюючи наслідки накладення арешту на вищевказані замельні ділянки, транспортний засіб та враховуючи наслідки злочину за яким ведеться досудове розслідування, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого, про накладення арешту на майно, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 107, 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 майно, а саме:

- земельна ділянка :02:003:0009, загальною площею 1,5000 га, із цільовим призначенням 1.2;

- земельна ділянка :06:014:0045, загальною площею 0,1200 га, із цільовим призначенням 2.2;

- мотоцикл марки MIKILON M96-250SB, із номером кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя