Справа № 715/3065/25
Провадження № 1-кс/715/339/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2025 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчі ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши в судовому засіданні в селищі Глибока в залі суду клопотання слідчої відділення №3 (с. Глибока) СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджене з начальником Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 в кримінальному провадженні № 0003112 від 09 вересня 2025 року про зміну запобіжного заходу (у порядку ст. 200 КПК України) та про звернення стягненні в дохід держави щодо підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Слідча відділення №3 (с. Глибока) СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді із клопотання про зміну запобіжного заходу (у порядку ст. 200 КПК України) щодо підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні слідча посилається на те, що ОСОБА_6 , переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на отримання неконтрольованого державою прибутку, вступила у попередню злочинну змову з невстановленими на даний час слідством особами, з якими стала на шлях вчинення умисного, корисливого злочину, пов`язаного із незаконним переправленням осіб з числа громадян України, які бажали виїхати поза пунктом пропуску за межі території України до країн Європи.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, у невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше 28.08.2025 ОСОБА_6 та невстановлена особа, яка діяла відповідно до узгодженого попереднього плану, щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України з ОСОБА_6 підшукали 4 (чотирьох) чоловіків призовного віку з числа громадян України, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 та інших трьох невстановлених осіб, при цьому завчасно обумовивши з ними порядок незаконного переправлення через державний кордон України, надавши їм відповідний інструктаж та визначивши оплату за надання вказаних незаконних послуг. Зокрема ОСОБА_10 була визначена сума 8500 доларів США, яку останній передав невстановленій особі в м. Миколаїв.

Після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів та відповідно до переднього узгодженого плану із невстановленої особи, сприяючи ОСОБА_10 та іншим невстановленим особам у незаконному переправленні через державний кордон України, близько 15 год. 04.09.2025 доставила ОСОБА_10 із м. Чернівці на невстановленому автомобілі, під керуванням невстановленої особи до нежитлового будинку, що належить ОСОБА_6 та знаходиться в с. Корчівці Чернівецького району Чернівецької області, де останній поселився разом із невстановленою особою та перебували до 07.09.2025 очікуючи на подальше їх незаконне переправлення через державний кордон України поза межами пунктів пропуску. При цьому по дорозі ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_10 та іншої невстановленої особи як оплату за надання своїх вищевказаних незаконних послуг грошові кошти у сумі 750 доларів США з кожного.

В подальшому, близько 12:00 год. 07.09.2025 ОСОБА_6 , діючи за попередньою злочинною змовою із невстановленою особою, з метою незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 та інших невстановлених осіб, вказала останнім покинути будинок та прибути до околиці лісу, координуючи їм маршрут до даного місця по мобільному телефону.

Прибувши у вказане місце, о саме до околиці лісу, що знаходиться в с. Корчівці Чернівецького району ОСОБА_6 разом із двома невідомими особами, які також мали на меті незаконно перетнути державний кордон України зустріла ОСОБА_10 та іншу невстановлену особу, яким провела інструктаж щодо їх подальших дій, спрямованих на незаконне переправлення через державний кордон України, а саме показала їм напрямок руху, а також надала вказівку подолати лінію розмежування державного кордону за допомогою заздалегідь придбаної нею драбиною, яку вона їм надала.

Виконуючи вказівку ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та інші невстановлені особи почали рух у напрямку до державного кордону України з метою незаконного переправлення, однак 07.09.2025 о 20.00 год. під час спроби подолання загороджувального паркану, на відстані 5 м. від державного кордону на напрямку 809 прикордонного знаку, що знаходиться в адміністративних межах с. Корчівці Чернівецького району Чернівецької області громадянин ОСОБА_10 був затриманий прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону, а інші троє невстановлених осіб незаконно перетнули державний кордон України.

Окрім того, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_6 у невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше 22.09.2025 зв`язалася по телефону із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем м. Чернівці та обумовила з ним порядок незаконного переправлення через державний кордон України та оплату свої незаконних послуг у сумі 1500 доларів США.

У подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, відповідно до попереднього узгодженого плану о 06 год. 28 вересня 2025 року на легковому автомобілі марки «Део Ланос», синього кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 забрала його з м. Чернівці з метою його доставки до лінії державного кордону України з Румунією .

По дорозі , ОСОБА_6 провела ОСОБА_11 інструктаж щодо подальших дій з метою перетину державного кордону, зокрема вказавши останньому напрямок руху до державного кордону України та спосіб подолання лінії розмежування державного кордону України і отримала від ОСОБА_11 як оплату за надання своїх вищевказаних незаконних послуг грошові кошти у сумі 1500 доларів США.

28.09.2025, о 06.48 год. ОСОБА_6 була затримана працівниками ГУНП в Чернівецькій області після отримання від ОСОБА_11 коштів в сумі 1500 доларів США в якості оплати за незаконне переправлення його через державний кордон України в с. Великий Кучурів Чернівецького району, Чернівецької області.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена щодо кількох осіб, з корисливих мотивів.

28 вересня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_2 , було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою Глибоцького районного суду від 30.09.2025 відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 240 тис. грн.

Даною ухвалою суду на ОСОБА_6 покладені обов`язки прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, не відлучатись за межі населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з громадянином ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є свідками по справі, здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

01.10.2025 до АТ «Приватбанк», «Ощадбанк» внесено заставу у сумі 240 тис. грн. за підозрювану ОСОБА_6 , в результаті чого вона була звільнена із СІЗО м. Чернівці, де виконувався запобіжних захід у виді тримання під вартою.

19.11.2025 близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_6 за спробу незаконного перетину державного кордону було затримано працівниками державної прикордонної служби на околиці села Аршиця Чернівецького району Чернівецької області на напрямку 786 прикордонного знаку на відстані 4000 м. до загороджувального паркану на межі України із Республікою Румунія, у зв`язку із чим на останню було складено адміністративний протокол за ст. 204-1 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_6 умисно не виконала обов`язки, накладені ухвалою суду і виникла необхідність у заміні запобіжного заходу із застави на тримання під вартою з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість передбаченого законом покарання, у разі визнання судом останнього винуватим у його вчиненні), оскільки ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім цього прокурор також подав письмове клопотання про звернення застави в дохід держави, у зв`язку з невиконанням підозрюваної своїх обов`язків.

Прокурор та слідчі в судовому засіданні заявлені клопотання підтримали повністю.

Підозрювана ОСОБА_6 та її захисники в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотань. При цьому підозрювана вказувала, що не мала намір незаконно перетинати кордон, оскільки у неї на утриманні є хвора мати та син, який є інвалідом з дитинства. Не заперечувала, що прикордонниками її було затримано поза межами населеного пункту в якому вона проживає, проте це відбулося проти її волі, також повідомила, що вона не здала на зберігання до відповідних органів свій закордонний паспорт, оскільки не знала куди його треба здавати.

Заставодавець ОСОБА_14 суду повідомила, що вона дружина брата підозрюваної, і саме вона вносила кошти як заставу, проте це не її особисті кошти, а кошти ОСОБА_15 , яка позичила їм ці кошти. Просила не звертати заставу в дохід держави.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що вона є інвалідом 3 групи, декілька місяців тому перенесла ампутацію кінцівки, а тому збирала кошти на протез. Вона дійсно позичила вказані кошти, у розмірі 240 000 гривень ОСОБА_14 для внесення застави за ОСОБА_6 , при цьому розраховувала на те, що ці кошти їй потім повернуть, а тому просила не стягувати їх в дохід держави.

Вислухавши учасників судового провадження, свідків, вивчивши клопотання з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Правові засади застосування запобіжних заходів регламентовано главою 18 КПК "Запобіжні заходи, затримання особи" (статті 176-213 КПК). Термін "застосування запобіжного заходу" охоплює не тільки його обрання, але й зміну на інший запобіжний захід.

Порядок зміни запобіжних заходів врегульовано статтями 200, 201 КПК. Поряд з цим щодо окремих видів запобіжних заходів закон передбачає спеціальні умови для їх зміни. Так, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений порушив покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді застави обов`язки, вирішується питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу (частини 8 та 10 статті 182 КПК).

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК).

Щодо порушення обвинуваченою ОСОБА_6 покладених на неї обов`язків при застосуванні запобіжного заходу (застави).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК застава є запобіжним заходом.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Аналіз норм КПК дає підстави вважати, що на обвинуваченого законом покладено два види процесуальних обов`язків, які умовно можна поділити на: (1) обов`язки, встановлені законом (ст. 42 КПК) та (2) обов`язки, покладені судом (ст. 194 КПК).

Ураховуючи вищевикладене слід дійти висновку, що запобіжний захід у вигляді застави забезпечує виконання обвинуваченим вищевказаних обов`язків.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання по звернення запобіжного заходу в дохід держави посилався на те, що обвинувачена не виконала ухвалу суду від 30 вересня 2025 року, оскільки, виїхала за межі населеного пункту в якому вона проживає, а також не здала на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Отже, для належного вирішення заявленого клопотання, слідчому судді слід вирішити чи порушила ОСОБА_6 умови застосованого щодо неї запобіжного заходу.

Вирішуючи це питання, слідчий суддя установив наступні обставини.

Ухвалою слідчого судді від 30 вересня 2025 року до обвинуваченої ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 240 000 гривень.

Також згідно з цією ухвалою, на обвинувачену покладено ряд обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 2) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватись від спілкування з громадянином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є свідками по справі; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Окрім того, відповідно до ухвали, роз`яснено підозрюваній, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор». У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до квитанції до платіжного доручення №39 від 30.09.2025 року ОСОБА_14 було внесена застава за ОСОБА_6 у розмірі 240 000 гривень.

Згідно розписки від 01.10.2025 року підозрювана ОСОБА_6 була ознайомлена з обов`язками відповідно до ухвали слідчого судді від 30.09.2025 року.

Натомість підозрювана ОСОБА_6 , на момент розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, не здала на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, посилаючись на те, що не була обізнана куди саме їй необхідно було здати свій закордонний паспорт.

Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №012389Е, 19.11.2025 року ОСОБА_6 було затримано на околиці населеного пункту Аршиця (територія Петрівецької сільської громади, Чернівецького району, Чернівецької області), тобто за межами населеного пункту де вона проживає. В судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечувала цього факту, проте вказувала, що це було проти її волі, вона сіла в машину, проте не знала куди її повезуть. Запевнила, що це відбулось тільки один раз.

На переконання слідчого судді, не здача ОСОБА_6 свого закордонного паспорту, а також виїзд за межі населеного пункту в якому вона проживає, без дозволу прокурора, суду або слідчого, є суттєвими порушеннями, адже унеможливлюють у спосіб, передбачений КПК досягнути дієвості кримінального провадження.

Щодо звернення застави в дохід держави.

Оскільки слідчий суддя встановив факт невиконання та порушення підозрюваною ряду обов`язків, покладених на неї слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, слід з`ясувати, наслідки такого невиконання.

Так, відповідно до частин 8, 9 ст. 182 КПК, якщо обвинувачений порушив покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (частина 8 статті 182 КПК).

Частина 8 статті 182 КПК прямо не передбачає необхідності встановлювати виправданість відповідного ступеня втручання у права і свободи особи у зв`язку із зверненням застави в дохід держави, проте з урахуванням прямої вказівки закону на необхідність дотримання вимоги пропорційного втручання щодо будь-якого випадку застосування заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 2 частини 3 статті 132 КПК) це є обов`язковою умовою і при вирішенні питання про звернення застави в дохід держави.

Окрім наведеного, необхідність забезпечення виправданості відповідного ступеня втручання у права і свободи особи у зв`язку із зверненням застави в дохід держави та зміст цієї вимоги регламентуються й іншими положеннями КПК, нормами Конституції України з урахуванням практики Конституційного Суду України та нормами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі -Конвенція) з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі -ЄСПЛ).

Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права (пункт 1 частина 1 статті 7 КПК). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 8 КПК).

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (абзац 3 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци 2 та 3 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004). Держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина 2 статті 3 Конституції України) - повинна утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини (абзац 1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2016 від 01.06.2016). Елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (підпункт 4.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2005 від 24.03.2005), тому розмірність (пропорційність) обмеження прав має визначатися відповідно до встановлених принципів справедливості (пункт 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2007 від 20.06.2007).

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 2 статті 8 КПК).

ЄСПЛ неодноразово розглядав справи про звернення застави на користь публічних фондів в контексті можливих порушень статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Так, ЄСПЛ визнав прийнятною скаргу на звернення застави в дохід держави в контексті імовірного порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі Коваль проти України від 19.10.2006, заява № 65550/01, § 64). У цій же справі ЄСПЛ визнано, що утримання застави фактично спричинило призначення додаткового покарання заявнику за невиконання умов звільнення під заставу (§ 104 рішення).

Отже, при зверненні застави в дохід держави повинні бути дотримані вимоги статті 6 Конвенції.

У рішенні ж ЄСПЛ у справі Осман проти Сполученого Королівства від 28.10.1998 викладено позицію, відповідно до якої "обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою". При вирішенні питання про порушення статті 6 Конвенції суд повинен вирішити, чи був судовий розгляд у всій своїй повноті, включаючи апеляційне провадження і спосіб, в який було отримано докази, справедливим (Edwards v. the United Kingdom від 16.12.1992, § 34).

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (частина 11 статті 182 КПК).

Лише сам факт внесення коштів як застави не припиняє право власності особи, яка внесла відповідні кошти (підозрюваний (обвинувачений) чи заставодавець), на ці кошти до прийняття судом рішення, що набуло законної сили, про звернення її в дохід держави чи на виконання вироку в частині майнових стягнень.

ЄСПЛ неодноразово нагадував, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття "майно" (possessions) може означати "існуюче майно" (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Stretch v. the United Kingdom, заява № 44277/98, § 32).ЄСПЛ також констатував, що звернення застави (при застосуванні такого запобіжного заходу в кримінальному провадженні) в дохід держави є втручанням держави в майнові права заявника (рішення у справі Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013, заява № 57404/08, § 43).

Таким чином, кошти, внесені в якості застави, охоплюються поняттям "майно", яке підпадає під захист статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, а звернення таких коштів в дохід держави безсумнівно є втручанням держави у право на мирне володіння майном, оскільки позбавляє підозрюваного (обвинуваченого) чи заставодавця як власності, так і правомірних очікувань на повернення коштів, внесених як застава, після припинення дії цього запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, при зверненні застави в дохід держави окрім вимог статті 6 Конвенції повинні бути дотримані також і вимоги статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

У § 44 згаданого рішення Lavrechov v. the Czech Republic ЄСПЛ наголошує, що для того, щоб втручання було сумісним із положенням першого речення частини першої статті 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати "справедливий баланс" між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, § 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого - тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, § 75). У кожній справі, в якій йде мова про порушення права володіти своїм майном, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі Новоселецький проти України від 22.02.2005, заява № 47148/99, § 101).

У справах про звернення застави в дохід держави важливим питанням є те, чи було стягнення застави пропорційним з огляду на порушення умов застави під час провадження, а рішення суду про стягнення застави має призвести до "справедливого балансу" між вимогами суспільного інтересу та вимогами дотримання прав заявника в обставинах справи (рішення у справі Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013, заява № 57404/08, § 51, 56).

Отже, звернення застави в дохід держави на підставі частини 8 статті 182 КПК передбачає дотримання вимог Конституції України та КПК щодо принципу верховенства права, статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, які для цього випадку встановлюють необхідність дотримання принципу пропорційності [звернення застави у дохід держави (1) повинно спрямовуватися на досягнення легітимної мети та (2) бути співмірним з нею, а (3) сам розмір стягнутої застави має бути пропорційним з огляду на порушення умов застави під час кримінального провадження, тобто таке звернення повинно призвести до справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу та вимогами дотримання права на мирне володіння майном].

Лише при дотриманні принципу пропорційності буде реалізована така властивість права, як справедливість (кримінально-процесуальна відповідальність у вигляді звернення застави в дохід держави буде співмірною з вчиненим правопорушенням) та буде досягнута виправданість відповідного ступеня втручання у права і свободи особи у зв`язку із зверненням застави в дохід держави, що передбачено пунктом 2 частини 3 статті 132 КПК.

Дотримання принципу пропорційності при зверненні застави в дохід держави передбачає диференціацію негативних наслідків у вигляді повного чи часткового звернення в дохід держави грошових коштів, внесених в якості застави як запобіжного заходу, при порушенні умов звільнення під заставу, залежно від характеристик порушення підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього обов`язків (тривалості, інтенсивності, повторності, ступеню і форми вини, кількість порушених обов`язків, негативних наслідків для кримінального провадження, що настали чи могли настати від такого порушення тощо) та мети, заради досягнення якої застосовувались відповідні обов`язки.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 08.11.2018 по справі № 243/6671/17-к звернув увагу, що у рішенні ЄСПЛ по справі Steel and others v. The United Kingdom від 23.03.1998 (§ 54) наголошено, що "Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія".

У зв`язку із цим, у межах перевірки законності втручання в право власності заставодавця шляхом звернення застави в дохід держави слідчий суддя надає оцінку доводам ОСОБА_14 щодо її необізнаності з можливістю настання цих негативних наслідків, пов`язаних з порушенням підозрюваною умов застави. Вказане обумовлюється невиконанням державою (в особі уповноваженої службової особи установи місця ув`язнення, слідчого, прокурора) по відношенню до ОСОБА_14 вимог частини 3 статті 182 КПК, а саме - не роз`ясненням їй як заставодавця можливості звернення застави в дохід держави.

Так, частиною 3 статті 182 КПК передбачено, що при застосуванні запобіжного заходу в вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків (абзац 1). У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення (абзац 2).

Виконання вимог абзацу 2 частини 3 статті 182 КПК службовою особою місця ув`язнення здійснюється лише щодо підозрюваного, який перебуває під вартою та у зв`язку із внесенням застави звільняється, а також щодо заставодавця за умови прибуття його до зазначеної службової особи у момент звільнення підозрюваного з-під варти. Вказане обумовлюється тим, що: (1) у зв`язку із внесенням застави та вже з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави (абзац 3 частини 4 статті 202 КПК); (2) підозрюваний перебуває під контролем місця ув`язнення та з ним (підозрюваним) в уповноваженої особи установи місця ув`язнення є безпосередній контакт, якого немає та може ніколи не бути із заставодавцем, адже КПК не вимагає особистої явки заставодавця чи його уповноваженого представника до службової особи місця ув`язнення і встановлює обов`язок лише підозрюваного надати документ, що підтверджує внесення застави (частина 6 статті 182 КПК) та вимагає від уповноваженої службової особи місця ув`язнення негайно звільнити підозрюваного після внесення застави, отримання та перевірки документа, що це підтверджує (абзаци 1 та 2 частини 4 статті 202 КПК).

При звільненні з-під варти підозрюваної ОСОБА_6 вимога абзацу 2 частини 3 статті 182 КПК була виконана, що підтверджується відповідною розпискою від 01.10.2025 року.

Порядок, умови застосування застави та наслідки їх невиконання визначені статтею 182 КПК, що дає підстави заставодавцю передбачати (спрогнозувати) можливі ризики та прийняти рішення щодо внесення застави. Відповідні роз`яснення норм закону були відображені в ухвалі слідчого суддів від 30.09.2025 року. Саме на підставі вказаної ухвали ОСОБА_14 було внесена застава за ОСОБА_6 у розмірі 240 000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжного доручення №39 від 30.09.2025 року.

Внесення за підозрюваної застави іншою особою (заставодавцем) є її добровільним рішенням і свідомими цілеспрямованими діями та згодою нести майнову відповідальність в межах розміру застави за негативну (протиправну) процесуальну поведінку підозрюваної. Внесення застави може бути здійснене лише на підставі відповідного судового рішення. У такому судовому рішенні зазначаються, зокрема, розмір застави, реквізитами, за якими її слід внести, обов`язки, які забезпечує застава, наслідки їх невиконання, зважаючи на які вже сам заставодавець оцінює можливість забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та приймає рішення щодо внесення застави. Факт внесення заставодавцем грошових коштів у якості застави свідчить про обізнаність заставодавця із прийнятим судом рішення щодо підозрюваного та з його змістом.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_14 набула статус заставодавця 30.09.202025 року внаслідок внесення за підозрювану ОСОБА_6 . ОСОБА_15 , який належать кошти, була обізнана, про те, що кошти які вона позичила будуть внесені, як застави і розуміла в чому воно полягає, а також негативні наслідки, які можуть бути для заставодавця, хоча і розраховувала, що їй ці кошти будуть повернуті.

Пропорційність втручання у майнові права заставодавця ОСОБА_14 , яка є дружиною брата підозрюваної, перевіряється слідчим суддею, виходячи з фактичних обставин, які були встановлені в судовому засіданні, а саме порушення підозрюваної двох обов`язків, які були покладені на неї та харакетр їх порушення.

При цьому слідчий суддя вважає при вирішенні питання про звернення застави за необхідним дотриматись справедливої рівноваги між публічним інтересом щодо належного дієвого кримінального провадження, зокрема в частині запобігання спробам підозрюваного чинити будь-які перешкоди завданням швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, характеристиками допущеного підозрюваною ОСОБА_6 порушень встановленого умовами застави обов`язку не вилучатися за межами населеного пункту в якому вона проживає, яке носило разовий характер та здати на зберігання документи які дають їй право виїзду за кордон, а також з втручанням у право заставодавця на мирне володіння майном вартістю 240 000 грн - з іншого, з метою недопущення, покладення особистого і надмірного тягаря на заставодавця, що є несумісним із вимогами статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції (у урахуванням практики її застосування ЄСПЛ) та пункту 2 частини 3 статті 132 КПК.

Зі змісту частини 8 статті 182 КПК вбачається, що в ній при описі "обов`язків", у разі порушення яких передбачено застосування санкції у вигляді звернення застави в дохід держави, використані формулювання як у множині ("невиконання обов`язків", "порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки"), так і в однині ("не з`явився за викликом", "не повідомив про причини своєї неявки"). Зокрема, неявка "за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомлення про причини своєї неявки" як підстава для звернення застави в дохід держави зазначено як одноразову дію. Водночас як підставу звернення застави в дохід держави "невиконання інших обов`язків" зазначено в множині. Проте, ОСОБА_6 порушила лише два із покладених на неї ухвалою слідчого судді обов`язків.

Враховуючи наведені вище характеристики порушення покладених на підозрювану ОСОБА_6 обов`язків у співвідношенні з ризиками для кримінального провадження та дотримання підозрюваним усіх інших покладених на неї обов`язків, особу заставодавця та ту обставину, що остання не є власницею коштів, які були внесення як заставу, характер цих коштів, які збиралися ОСОБА_15 для протезування ноги, приходжу до висновку, що відповідатиме принципу пропорційності в цьому провадженні часткове звернення в дохід держави грошових коштів, внесених в якості застави заставодавцем ОСОБА_14 , у розмірі 50 000 грн.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку саме такий вид (розмір) кримінально-процесуальної відповідальності узгоджується з принципом пропорційності, адже при цьому буде враховано обставини, допущених порушень (ступінь і форму вини, характер порушених обов`язків, негативні наслідки для кримінального провадження, що могли настати від такого порушення тощо) та мети, заради якої застосовувався відповідний обов`язок.

При цьому звернення застави в повному розмірі за вказаних обставин, було б явно непропорційним заходом

Щодо застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 10 ст. 182 КПК у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК.

Дійшовши висновку про необхідність звернення частини застави, внесеної за ОСОБА_6 в дохід держави, слідчому судді належить з`ясувати, який запобіжний захід має діяти щодо підозрюваної надалі.

Прокурор, просив змінити щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід з застави на тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки на його переконання існують ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Перш за все, слід зауважити, що дієвість кримінального провадження не в останню чергу залежить від виду запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого.

Проте обставини, які вище викладені в даній ухвалі свідчать про недієвість застосованого щодо підозрюваної запобіжного заходу, тому суд переконаний, що запобіжний захід у вигляді застави не здатен в повній мірі забезпечити виконання підозрюваної ОСОБА_6 покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 ст. 194 КПК суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання слідчого судді, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваної зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду.

На переконання слідчого судді, ймовірна можливість переховування ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні яких вона підозрюється, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватись від суду.

Окрім того, ОСОБА_6 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що вона підтвердила в судовому засіданні, що свідчить про можливість останньої, з метою уникнення кримінальної відповідальності, покинути територію України.

Ризик незаконного впливу на свідків.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. На даний час справа ще знаходиться на досудовому слідстві і такий ризик існує.

При цьому відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрювану як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя вважає, що наразі існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , з огляду на таке.

В ході розгляду клопотання встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №012389Е, прикордонним нарядом 19 листопада 2025 року на відстані 4000 метрів від лінії Державного кордону України на напрямку 786 п/з в межах населеного пункту Аршиця Петрівецької сільської громади, Чернівецького району Чернівецької області було затримано ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Слід заначити, що суд в жодному випадку не дає оцінки вказаному протоколу про адміністративне правопорушення з точки зору вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення чи ні, суд тільки констатує обставини які викладені в даному протоколі, про які ОСОБА_6 не заперечує, а саме її затримання разом з особою ОСОБА_18 , прикордонним нарядом біля вищевказаного населеного пункту.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 суду повідомив, що він був у прикордонному наряді при затриманні ОСОБА_6 , 19.11.2025 року. Суду повідомив, що ОСОБА_6 було затримано коло лісу разом із ще однією особою чоловічої статті, дані особи нікуди не рухались та знаходились в прикордонній зоні біля лісу. Особа чоловічої статті, який був затриманий разом з підозрюваною їм повідомив, що він сплатив невідомим особам 7000 доларів США за його незаконний перетин кордону та саме чекав провідника з метою безпосереднього руху в сторону кордону. ОСОБА_6 не змогла чітко пояснити своє перебування у вказаному місці.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_6 також не змогла чітко пояснити з якою метою вона перебувала біля лісу з незнайомою їй особою чоловічої статі, вказувала, що невідома жінка її туди підвезла, а на місці невідомі їй особи забрали телефон та залишити її разом з тим невідомим їй чоловіком.

З огляду на ці обставини, а також з огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину пов`язаного з незаконним переправленням осіб через кордон, вважаю, що існує ризик вчинення неї нового кримінального правопорушення.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведених вище в ухвалі, переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачена ОСОБА_6 ймовірно може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та вчиненити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Грунтуючись на досліджених у судовому засіданні матеріалах та поясненнях сторін провадження, слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу, враховує наступні обставини:

1) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до тяжких і у разі визнання її винуватою, їй може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна;

2) станом на день вирішення клопотання ОСОБА_6 виповнилося 46 років, дані про наявність у неї на даний час хронічних хвороб суду не наданоє;

3) наразі підозрювана ніде не працює, по місцб проживання характеризується позитивно, доглядає за повнолітнім сином, який має інвалідність 3 групи з дитинства, має потребу в лікуванні також здіснює догляд за хворою матір`ю, яка є пенсійного віку;

5) ОСОБА_6 раніше не судима;

6) підозрювана ОСОБА_6 не дотрималась умов раніше застосованого до неї запобіжного заходу. Відомостей щодо повідомлення їй про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення суду не надано;

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на положення п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, до ОСОБА_6 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання обвинуваченого - з моменту затримання (частини 1, 2 ст. 197 КПК).

Зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Такий строк необхідно обраховувати з моменту затримання підозрюваної ОСОБА_6 .

Поряд із цим, на думку суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання підозрюваної покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам.

Визначаючись із тим, чи слід призначити підозрюваній розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, колегія суддів виходить із такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею (п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК).

Згідно з ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК).

З огляду на це, слідчий суддя дійшов висновку, що, незважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше порушила умови застосованого щодо неї запобіжного заходу у вигляді застави, підозрюваній все ж таки варто визначити розмір застави. Проте, розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_6 повинен у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

У цьому зв`язку суд зауважує, що попередній розмір застави, визначений в ухвалі від 30 вересня 2025 року в межах, передбачених п. 3 ч. 4 ст. 182 КПК не забезпечив виконання підозрюваної покладених на неї обов`язків.

Тому, на переконання слідчого судді, розмір застави, який належить визначити підозрюваній ОСОБА_6 має бути більшим за розмір, встановлений п. 3 ч. 4 ст. 182 КПК, та має дорівнювати 300 000 гривень.

Визначаючи такий розмір застави, суд враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювана ОСОБА_6 , її майновий та сімейний стан, інші дані про її особу та ризики, існування яких встановлено у цій ухвалі.

З урахуванням всіх обставин по справі, визначений судом розмір застави не буде завідомо непомірним для підозрюваної. Тим більше, з огляду на те, що після звернення на підставі цієї ухвали в дохід держави частини застави в сумі 50 000 гривень, за підозрюваною залишатиметься внесеною застава в сумі 190 000 гривень, відтак підозрюваній чи за неї слід буде сплатити лише 110000 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Отже, підсумовуючи усе вищевикладене, слідчий суддя, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 192-194, 196-199, 200, 309 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_20 та звернення застави в дохід держави задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід, застосований ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2025 року до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави в сумі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень, на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів.

Підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяти під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою рахувати з дня її фактичного затримання та до 24 січня 2026 року включно.

Звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України частину застави в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, внесену 30 вересня 2025 року заставодавцем ОСОБА_14 за підозрювану ОСОБА_6 , згідно з ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2025 року.

У іншій частині клопотання прокурора відмовити.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України, визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 300 000 (двісті сорок тисяч ) гривень, яка може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок UA0008745, МФО 820172, Держказначейська служба України, м. Київ, код 26311401, ТУ ДСА України в Чернівецькій області.

Розмір застави, яку фактично необхідно внести згідно з цією ухвалою, слід обраховувати з урахуванням застави, яка залишається внесеною (квитанція до платіжної інструкції №36 від 30.09.2025 року) на підставі ухвали слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2025 року (110 000 (сто десять тисяч) гривень).

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з громадянином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є свідками по справі;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави визначити до 24 січня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваній, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної Установи «Чернівецькій слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Глибоцького районного суду Чернівецької області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрювана ОСОБА_6 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: