КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6788/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майка ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.08.2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, на грошові кошти, вилучені під час обшуку за адресою: м. Київ, проспект Європейського Союзу (колишня назва вулиці - проспект Правди), будинок 94, що перебували в індивідуальній сейфові скриньці, що розміщена у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () за вказаною адресою (користувач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 81 800 (вісімдесят одна тисяча вісімсот) доларів США, 4 600 (чотири тисячі шістсот) Євро.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.08.2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт майна у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а відтак підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Вказує, що вилучені в ході обшуку кошти, які містилися в індивідуальній сейфовій скриньці, що обліковується за ОСОБА_7 (який являється службовою особою, співзасновником ТОВ «СМАРТ МЕДІКАЛ ЦЕНТР», наближеною особою (родичем) директора ТОВ «СМАРТ МЕДІКАЛ ЦЕНТР», ОСОБА_9 ), не мають документального походження, являються необлікованими (неоприбуткованими) готівковими коштами, які отриманні за результатом здійснення протиправної діяльності.

Окрім того, вилучені готівкові кошти можуть використовуватися службовими особами ТОВ «СМАРТ МЕДІКАЛ ЦЕНТР» () для виплати неофіційної заробітної плати в готівковій формі найманим працівникам.

Зауважує апелянт, що є обґрунтована необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт. Крім того, у органів досудового розслідування є підстави вважати, що набуття у власність вказаного майна є результатом незаконної діяльності, пов`язаної з вчиненням кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майка ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Офісом Генерального прокурора забезпечується нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.03.2025 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України.

В рамках даного провадження 11.06.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, в індивідуальній сейфовій скриньці № 021, що розміщена у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () за адресою: м. Київ, проспект Європейського Союзу (колишня назва вулиці - проспект Правди), будинок 94 та обліковується за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 відповідно до заяви № 0052 про приєднання до підрозділу «Банківські сейфові скриньки» Умов та Правил надання банківських послуг, виявлено готівкові кошти в іноземній валюті, а саме: 81?800 (вісімдесят одна тисяча вісімсот) доларів США, 4?600 (чотири тисячі шістсот) Євро.

З урахуванням обставин, що вказують на можливу причетність виявлених грошових коштів до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України, детективами було прийнято рішення про вилучення зазначених коштів як тимчасово вилученого майна відповідно до вимог статей 98, 100, 168 Кримінального процесуального кодексу України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що вилучені в ході обшуку кошти, які містилися в індивідуальній сейфовій скриньці, що обліковується за ОСОБА_7 (який являється службовою особою, співзасновником ТОВ «СМАРТ МЕДІКАЛ ЦЕНТР», наближеною особою (родичем) директора ТОВ «СМАРТ МЕДІКАЛ ЦЕНТР», ОСОБА_9 ), не мають документального походження, являються необлікованими (неоприбуткованими) готівковими коштами, які отриманні за результатом здійснення протиправної діяльності.

Окрім того, вилучені готівкові кошти можуть використовуватися службовими особами ТОВ «СМАРТ МЕДІКАЛ ЦЕНТР» () для виплати неофіційної заробітної плати в готівковій формі найманим працівникам.

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України від 12.06.2025 року вилучене майно визнано та приєднано речовим доказам у кримінальному провадженні №0000021 від 27.03.2025 року.

17.06.2025 року (клопотання датоване 12.06.2025 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, на грошові кошти, вилучені під час обшуку за адресою: м. Київ, проспект Європейського Союзу (колишня назва вулиці - проспект Правди), будинок 94, що перебували в індивідуальній сейфові скриньці, що розміщена у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () за вказаною адресою (користувач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 81 800 (вісімдесят одна тисяча вісімсот) доларів США, 4 600 (чотири тисячі шістсот) Євро.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, на грошові кошти, вилучені під час обшуку за адресою: м. Київ, проспект Європейського Союзу (колишня назва вулиці - проспект Правди), будинок 94, що перебували в індивідуальній сейфові скриньці, що розміщена у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () за вказаною адресою (користувач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 81 800 (вісімдесят одна тисяча вісімсот) доларів США, 4 600 (чотири тисячі шістсот) Євро.

Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказане майно не відповідає критеріям речових доказів.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що грошові кошти на які прокурор просить накласти арешт зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з наданих матеріалів не вбачається.

Прокурором взагалі не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, про що слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора, всупереч доводам апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, на грошові кошти, вилучені під час обшуку за адресою: м. Київ, проспект Європейського Союзу (колишня назва вулиці - проспект Правди), будинок 94, що перебували в індивідуальній сейфові скриньці, що розміщена у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» () за вказаною адресою (користувач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 81 800 (вісімдесят одна тисяча вісімсот) доларів США, 4 600 (чотири тисячі шістсот) Євро, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4