ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4986/25
провадження № 1-кп/753/1472/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лохвиця Полтавської області, із середньою технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого- ОСОБА_5 ,

потерпілий- ОСОБА_6 ,

представник потерпілого - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 13.11.2024 близько о 17 годині 30 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по лівій смузі руху проїзної частини вулиці Братства Тарасівців у Дарницькому районі м. Києва, зі сторони вулиці Ревуцького в напрямку вулиці Вербицького, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що в свою чергу був визначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та відповідною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, в районі будинку № 3, на якому перебував пішохід ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину зліва-направо по ходу руху автомобіля, не прийняв міри до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, не надав перевагу в русі пішоходу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на вказану особу, тим самим водій ОСОБА_3 допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме: п.18.1 - «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок чого пішохід ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді садна волосистої частини голови; закритої травми грудної клітки та хребта: забою обох легень, розриву лівобічного малого гідротораксу, компресійно-уламкових переломів тіл 11.12 грудних хребців; закритої травми живота: двохмоментного розриву селезінки, розриву лівої долі печінки, відриву серповидної зв`язки, гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині 1000 мл крові); закритої травми таза: перелому верхньої гілки правої лобної кістки з переходом на передній край правої кульшової западини, перелому верхньої гілки та тіла лівої лобкової кістки, перелому обох сідничних кісток зі зміщенням уламків, перелому бічних мас крижа зліва з переходом на крило та тіло лівої здухвинної кістки зі зміщенням уламків, заочеревинної гематоми; закритої травми правої гомілки: перелому малогомілкової кістки в верхній третині без зміщення уламків.

Таким чином, ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та суду показав, що 13.11.2024 він їхав до лікаря, рухаючись на автомобілі марки «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 по лівій смузі руху проїзної частини вулиці Братства Тарасівців у Дарницькому районі м. Києва, зі сторони вулиці Ревуцького в напрямку вулиці Вербицького та в порушення вимог ПДР України, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження. Вказав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи. Шкода потерпілому ОСОБА_6 ним відшкодована в повному обсязі. Пояснив, що розуміє, що вчинив злочин, щиро кається, просив суворо не карати та не позбавляти права керувати транспортними засобами, оскільки він сам здійснює догляд за своєю сестрою-інвалідом, яка проживає за межами м. Києва, тобто на значній відстані від місця проживання ОСОБА_3 . Крім того, повідомив, що готовий надалі допомагати потерпілому у разі необхідності його негайного транспортування до лікаря, у зв`язку із наслідками даної ДТП.

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого- адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні просили суд не позбавляти ОСОБА_3 волі, однак позбавити обвинуваченого права керування транспортним засобом.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено учасникам кримінального провадження, що вони будуть позбавленні оскаржити обставини, які ними не оспорюються в апеляційному порядку.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданих збитків потерпілим.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_3 судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 із змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що характеризується необережною формою вини; конкретні обставини кримінального провадження; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого - вину визнав, щиро каявся у вчиненому, готовий надалі за першою вимогою допомагати потерпілому; дані про його особу, зокрема: має середню технічну освіту, працює на посаді брошурувальника 6 розряду цеху обробки продукції Банкнотно-монетного двору Національного банку України, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, характеризується позитивно; наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Враховуючи наведене, суд призначає ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі. Разом з цим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд, керуючись ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку, вважаючи таке покарання необхідним, достатнім і справедливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахування зазначених вище обставин кримінального провадження, в тому числі повне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди та необхідність користування транспортним засобом, суд вважає можливим не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи викладене, суд уважає за необхідне скасувати арешт на майно, який накладено ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2024 на автомобіль марки «Hyundai Sonata», д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, які складаються з розміру витрат на залучення експерта.

Керуючись ст. ст. 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Арешт накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2024 на автомобіль марки «Hyundai Sonata», д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Hyundai Sonata», д.н.з НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20Б - повернути ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати, загальна сума яких становить 4 775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 40 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: