Справа № 589/159/26
Провадження № 1-кс/589/40/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокум. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка клопотання старшого слідчого слідчого відділу Шосткинського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Сумській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000068 від 11.01.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пирогівка Шосткинського району Сумської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працює, раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2026 до провадження слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Шосткинського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шосткинської окружної прокуратури Сумської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи дане клопотання сторона кримінального провадження вказує, що слідчим відділом Шосткинського РУП ГУ НП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000068 від 11.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

У ході досудового розслідування з`ясовано, що 10.01.2026 близько 13:00 год. ОСОБА_7 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_4 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де вони спілкувались та вживали спиртні напої. У ході спілкування виникла словесна сварка та ОСОБА_7 наніс один удар ОСОБА_4 металевою кочергою по голові, що обурило та розізлило останнього, після чого той, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, а також на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людини, узяв молоток і наніс ОСОБА_7 близько 5-6 ударів гострою металевою частиною молотка по голові. Після зазначених ударів ОСОБА_7 продовжував лаятись та боротися з ОСОБА_4 та останній щоб припинити бійку виштовхав ОСОБА_7 у двір свого будинку та сказав уходити до дому, а сам пішов додому спати.

Унаслідок нанесення ударів ОСОБА_4 молотком по голові ОСОБА_7 у останнього відповідно до судово медичного дослідження трупа та довідки про причину смерті № 22 від 12.01.2026 виявлено відкриту черепно-мозкову травму, що спричинила його смерть.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити, оскільки щодо ОСОБА_4 потрібно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання ухиленню його від органу досудового розслідування та/або суду, незаконному впливу на свідка, знищенню/переховуванню предметів, які зберегли сліди кримінального правопорушення, перешкоджанню кримінальному провадженню шляхом його затягування.

Підозрюваний ОСОБА_4 вважає пред`явлену йому підозру необґрунтованою, повідомивши, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження, а наміру позбавляти життя не мав. Просив суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 також не визнав обґрунтованість підозри, зауваживши, що підзахисний оборонявся та перевищив межі необхідної оборони. Просив суд обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у вечірній час доби, щоб останній мав можливість працювати та заробляти на життя.

Дослідивши надані матеріали, вислухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до такого.

Під час вирішення даного питання суд керується положеннями глави 18 КПК України та виходить з такого.

За ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення ; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор ; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як зазначено у ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

12.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Слідчим суддею досліджено докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовує підозру, а саме: протокол огляду місця події від 11.01.2026; протокол огляду трупа від 12.01.2026; протокол пред`явлення трупа для впізнання від 12.01.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 11.01.2026; показання, зафіксовані в протоколі допиту підозрюваного від 12.01.2026, а саме, додатку у вигляді відеозапису до протоколу.

При цьому слідчому судді не надано для дослідження висновок судово-медичного експерта та довідку про причину смерті потерпілого, що позбавило його можливості дослідити дані щодо локалізації та характеру ударів, їх причинно-наслідкового зв`язку із наслідком у виді смерті, проміжку часу між заподіянням ударів і смертю потерпілого, що має важливе значення для з`ясування обґрунтованості підозри.

Крім цього, у протоколі огляду місця події вказано на застосування технічного засобу фіксації, проте додатків у вигляді фототаблиці чи відеозапису матеріали справи не містять, що також позбавило слідчого суддю можливості візуально сприйняти обстановку місця вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі перевіряти докази з точки зору їх належності та допустимості, а лише встановлює наскільки їх сукупність є достатньою вважати про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

Попри вказані вище недоліки слідчий суддя дійшов висновку, що на даному етапі досудового розслідування обґрунтованість підозри є цілком доведеною. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Органом досудового розслідування вказано на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Заявлені ризики частково заслуговують на увагу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, за п.1 ч.1 ст.177 КПК України - ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років (як максимальна межа санкції), тому усвідомлення невідворотності призначення покарання за вчинений особливо тяжкий злочин може спонукати підозрюваного ухилитися від явки до органу досудового розслідування для участі в слідчих діях чи до суду.

За п.2 ч.1 ст.177 КПК України ризик знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на твердження органу досудового розслідування, зумовлений тим, що на даний час можливо не встановлені всі предмети та речі, які зберегли на собі сліди вчинення злочину, а тому, перебуваючи на волі ОСОБА_4 має повну можливість для вчиненні таких дій.

За п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування посилається на те, що ОСОБА_4 особисто знайомий зі свідком у кримінальному провадженні, підтримує з ним стосунки, а тому може незаконно вливати на нього в кримінальному провадженні, шляхом примушування його щодо зміни показань чи їх викривлення, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду. Крім того, вище вказаний злочин вчинено із застосуванням насильства, що не виключає можливості, що, перебуваючи на волі ОСОБА_4 за допомогою його застосування може впливати на свідка у вище вказаному кримінальному провадженні.

За п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином орган досудового розлідування обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому, перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання може вчиняти дії, спрямовані на затягування проведення досудового розслідування та судового розгляду, а таким чином перешкодити кримінальному провадженню.

Під час розгляду клопотання ризики, передбачені п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження. Суду не надано доказів порушення підозрюваним умов запобіжних заходів у інших кримінальних провадженнях або систематичне порушення обов`язків, покладених вироком суду під час призначення покарання з випробуванням.

Посилання органу досудового розслідування на вказані ризики є формальним, жодних аргументів та доводів на їх підтвердження прокурором не надано. Практика ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto) та мають підтверджуватися фактичними даними.

Так, вирішуючи питання про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", а саме: «При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів»; у рішенні від 28.05.2020 у справі «Распряхін проти України», в якому Європейський суд констатував порушення п.3 ст. 5 Конвенції, у зв`язку з тим, що орган державної влади, не оцінивши конкретні факти або не розглянувши можливість застосування інших запобіжних заходів як альтернативу тримання під вартою під час досудового слідства, та по суті постійно посилаючись на тяжкість обвинувачень і ризик ухилення або перешкоджання слідству, продовжували строк тримання під вартою на підставах, які не можуть вважатися «достатніми» та «відповідними».

Щодо доводів клопотання про те, що ризик переховування пов`язаний з тим, що підозрюваний уникатиме покарання у даному кримінальному провадженні, то слідчий суддя звертає увагу на те, що тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком.

Так, в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, слідчий суддя вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Отже наведені органом досудового розслідування доводи не можуть бути прийняті до уваги як такі, що переконливо свідчать про наявність ризику переховування.

Слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний після виявлення на території подвір`я потерпілого без ознак життя, одразу звернувся до сусідки з проханням викликати поліцію. Слідчим проведено невідкладну слідчу дію огляд місця події, у результаті якого виявлено та вилучено предмети й речі, які зберігають сліди кримінального правопорушення. За вказаних обставин ризик спроби підозрюваного приховати речі, які мають значення речових доказів, нічим невмотивований. На підтвердження ризику того, що підозрюваний може впливати на свідка з метою зміни останньою показів в частині фактичних обставин, органом досудового розслідування переконливих доказів також не надано. Слідчий суддя враховує, що за встановлених досудовим розслідуванням обставин даний свідок не є очевидцем події, та, будучи покликаною підозрюваним на подвір`я його домоволодіння, побачила потерпілого вже без ознак життя, після чого допомагала зв`язатися з органом поліції.

При цього слідчий суддя зауважує, що після прибуття на виклик, оцінки обстановки, першочергового встановлення обставин злочину, механізму події, особи злочинця, слідчий не встановив наявність достатніх підстав вважати за необхідне застосування такого тимчасового запобіжного заходу як затримання особи у порядку ст.208 КПК України. Тобто, органом досудового розслідування попри надані йому кримінальним процесуальним законом повноваження свідомо не обмежено перебування ОСОБА_4 на волі. На думку слідчого судді дана обставина свідчить про висновок органу досудового розслідування про недостатність обґрунтованих підстав для такого втручання у законні права та свободи останнього. При цьому важливо звернути увагу, що, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення вказано на ризики, передбачені, зокрема, п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, але, як вже встановлено вище, конкретних доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених ризиків, матеріали клопотання не містять.

У той час ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя розцінює як цілком ймовірний з огляду на суворість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, та бажання відтягнути момент його призначення, оскільки останній може мати хибне явлення про те, що його неявка за викликом органу досудового розслідування або суду може суттєво відтермінувати у часі початок строку відбуття покарання. Вказаний ризик розцінюється слідчим суддею як реальний, також зважаючи на рівень правової обізнаності та спосіб життя підозрюваного, відсутність постійного місця роботи та родини, у зв`язку з чим він може залишитися на тимчасове проживання/ночівлю в іншій місцевості або виїхати за межі місця проживання у пошуках короткострокового підробітку, не поставивши до відому відповідні органи. Отже ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки за викликом органу досудового розслідування/суду, умисної протидії у проведенні слідчих дій в повному обсязі та своєчасному їх проведенні.

Застосування запобіжного заходу створить для підозрюваного умови обізнаності у наявності контролю за його поведінкою з боку органу досудового розслідування та дисциплінує його процесуальну поведінку, дасть усвідомлення, що, вдаючися до порушень умов запобіжного заходу та покладених слідчим суддею обов`язків (у разі прийняття такого рішення), він лише погіршить свою ситуацію.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи наведене, слідчий суддя зважає на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, проте в даному конкретному випадку вказаний ризик не є співрозмірним застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як клопотання, так і пояснення прокурора в судовому засіданні, не містять конкретних доводів та обґрунтованого мотивування того, що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановленого у судовому засіданні ризику. З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором, при доведеності обставин, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`який запобіжний захід, зазначений у ст.176 КПК України, не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження, а також запобігти спробам підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчий суддя наголошує, що згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і встановлено вичерпний перелік випадків можливості застосування такого заходу. Тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан, наявність судимостей. дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які додані до клопотання, що розглядається. Підозрюваний визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, не погоджуючись при цьому з його кваліфікацією. Слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та відповідно до ст.12 КК України даний злочин є особливо тяжким.

Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний середнього віку, мешкає один, скарг від сусідів не надходило, має постійне місце проживання, життя забезпечує випадковими заробітками, даних про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень немає, самостійно повідомив орган поліції про кримінальне правопорушення. У анкетних даних підозрюваного слідчим зазначено, що той раніше судимий, проте вимоги про наявність судимостей до клопотання не додано. Зважаючи на вказане, ризик продовження кримінальної протиправної діяльності слідчий суддя оцінює як низький.

Проаналізувавши в сукупності всі дані про особу підозрюваного, слідчий суддя на момент розгляду клопотання не встановив обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризику, виправдовув би такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За відсутності конкретних фактів ухилення/переховування, підозрюваного від слідства та суду, інших фактів неналежної процесуальної поведінки, відсутні підстави припускати неефективність запобіжного заходу у вигляді вечірнього та нічного домашнього арешту. Вказане на даному етапі досудового розслідування дає підстави вважати, що для досягнення цілей кримінального провадження цілком достатнім буде застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у вказаний вище період доби. На думку слідчого судді таке обмеження дозволить дотриматися балансу приватних та публічних інтересів.

Згідно з положеннями ч.5 ст.194 КПК України слідчий суддя, застосовуючи відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

З урахуванням наведеного вище слідчий суддя вважає за потрібне задовольнити клопотання старшого слідчого частково та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у вечірній і нічний період доби та покласти на нього певні обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, які за своєю суттю є пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для останнього, у зв`язку з чим їх застосування не суперечить п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

При цьому слідчий суддя відмічає, що при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту, орган досудового розслідування не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 176-179, 181, 193, 194 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Шосткинського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Сумській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 19:00 год до 07:00 год наступної доби, окрім потреби звернення за медичною допомогою, та покласти на нього такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та до суду за першою вимогою,

2) не відлучатися з вказаного вище місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду,

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання,

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, окрім необхідності під час проведення слідчих (розшукових) дій,

5) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою.

Роз`яснити підозрюваному, що на підставі ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали з дня її оголошення та по 13 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 16.01.2026.

Слідчий суддяОСОБА_1