Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2820/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/208/26
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000378 за апеляційними скаргами прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тупальці Новоград - Волинського району Житомирської області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого механізатором ФГ «Аделаїда» проживаючого за адрнесою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Зазначає, що обираючи розмір покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував належним чином тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, думку потерпілої, яка наполягала на максимальній мірі покарання, а також те, що ОСОБА_8 свою вину фактично не визнав.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що він визнає, що дійсно спричинив потерпілому тілесні ушкодження, однак вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що він не наносив потерпілому ударів в область селезінки, а бив останнього лише по голові та ногах, після чого потерпілий ще ходив по селу. Вважає, що адвокат ОСОБА_12 неефективно здійснювала його захист у суді першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції не допитав судово-медичного експерта та не провів безпосередній допит свідка ОСОБА_13 .. Посилається на те, що допит неповнолітнього свідка ОСОБА_13 слідчим суддею з долученим відеозаписом під час досудового розслідування не може бути допустимим доказом. Вважає, що призначене йому покарання є занадто суворим.

Вироком Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Застосовано до засудженого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 листопада 2025 року, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 вирішено обчислювано з моменту затримання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 05 квітня 2024 року близько 21 години ОСОБА_8 прийшов до місця проживання ОСОБА_14 , а саме, до будинку АДРЕСА_1 . Переконавшись, що вхідні двері до будинку зачинені, ОСОБА_8 , вибивши один проліт у вказаних дверях, відчинив їх знявши защіпку.

У подальшому підійшов до дверей кімнати будинку, які ведуть у середину будинку та вибивши скло на них, відчинив двері, зайшовши до кімнати кухні, де в цей час на ліжку спав ОСОБА_14 . Не пояснюючи нічого ОСОБА_8 у зазначений день, час і місці та за вказаних обставин реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, стягнув за ногу на підлогу ОСОБА_14 та наніс численні удари кулаком руки та ногою по голові та тулубу потерпілого, заподіявши ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді підкапсульних розривів селезінки з наступним розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, переломи 5-12 ребер зліва, синці в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, що входять до комплексу поєднаної травми грудної клітини і живота та супроводжувалися гострою крововтратою, які утворились не менш ніж від 3-разової дії тупого (их) предмета (ів) близько 2-3 діб до моменту смерті, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя, синці навколо лівого ока з переходом на ліву щоку, ліву передвушну ділянку та лобно-вискову ділянку, в правій лобно-скуловій ділянці з переходом на вухо, щоку та підщелепну ділянку, в правій ключичній ділянці, в ділянці тіла грудини, в ділянці правого підреберря, в ділянці крила тазу зліва, на лівому лікті, які утворились не менш ніж від 6-7 разової дії тупого (их) предмета (ів) близько 2-3 діб до моменту смерті, причинного зв`язку з настанням смерті не мають, мають ознаки легких тілесних ушкоджень при житті.

Смерть ОСОБА_14 настала від поєднаної травми грудної клітини та живота у вигляді підкапсульних розривів селезінки з наступним відтермінованим розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, з переломами 5-12 ребер зліва, синцями в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, яка супроводжувалася гострою крововтратою, що підтверджується такими патоморфологічними ознаками: під капсулою селезінка окутана рихлими згортками крові темно-червоного кольору об`ємом близько 400 мл, з розривами тканини під капсулою по задній поверхні від воріт, що переходять на край та передню поверхню довжиною 6 см та 5 см, глибиною до 2,5 см, слабо-виражені блідо-фіолетові трупні плями, блідість та малокрів`я внутрішній органів та тканин трупа, дуже мала кількість крові в порожнинах серця та великих судин, смугоподібні крововиливи під ендокард лівого шлуночка серця (плями Мінакова), гемоперітонеум (скопичення крові в черевній порожнині - 2900 мл).

Відповідно до ч.1 ст.319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Так, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Житомирського апеляційного суду від 10.10.2025 року (т.2 а.п.42) було визначено склад колегії суддів для розгляду даного провадження : головуючий (суддя-доповідач) ОСОБА_2 , судді ОСОБА_4 та ОСОБА_15 .. Протоколом автоматизованого розподілу справи від 26.11.2025 року суддю ОСОБА_4 було замінено на суддю ОСОБА_3 (т.2 а.п.130-135). В зазначеному складі суду було розпочато апеляційний розгляд та проведено частину процесуальних дій. Апеляційний розгляд за клопотанням захисника ОСОБА_7 для підготовки та узгодження позиції з обвинуваченим було відкладено на 15 годину 30 хвилин 14.01.2026 року.

В подальшому, у зв`язку із перебуванням судді ОСОБА_15 у відпустці, протоколом автоматизованого розподілу справи від 14.01.2026 року суддю ОСОБА_15 було замінено на суддю ОСОБА_4 , який ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згодний з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до його заміни.

Заслухавши думку сторін, які не наполягали на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 заявила клопотання про повторне дослідження доказів, а саме : просила викликати в судове засідання та допитати свідка ОСОБА_13 , а також судово-медичного експерта Звягельського відділення обласного бюро судмедекспертизи Житомирської обласної ради ОСОБА_16 ..

Клопотання обгрунтовано тим, що суд першої інстанції не провів безпосередній допит вказаних осіб, що вплинуло на прийняття рішення.

З`ясувавши думку сторони захисту в підтримання заявленого клопотання, думку прокурора та представника потерпілої в заперечення допиту вказаного свідка та експерта, враховуючи, що клопотання про виклик та допит вказаних осіб в суді першої інстанції сторонами кримінального провадження не заявлялося, колегія суддів апеляційного суду вважає, що підстав для задоволення клопотання сторони захисту не має, оскільки сторона захисту не обґрунтувала належним чином необхідності допиту вказаних осіб.

Таким чином, за відсутності мотивованого клопотання про дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Зазначене також узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги обвинуваченого та в заперечення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора та представника потерпілої в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши часткове судове слідство (повторно дослідивши відеозапис судового засідання від 12.04.2024 року у справі №285/2028/24, в ході якого під час досудового розслідування кримінального провадження №0000378 було проведено допит неповнолітнього свідка ОСОБА_13 (т.1 а.п.130)), перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисних діях, які виразилися у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, просив пробачення у потерпілої та показав, що 05.04.2025 року він прийшов до будинку потерпілого ОСОБА_14 в с. Тупальці, з наміром поговорити, щоб останній не розпивав спиртні напої з його батьком. Потерпілий двері не відчинив, тому він розбив скло та відчинив двері. Коли він зайшов до будинку, потерпілий спав на ліжку, так як перебував в алкогольному сп`янінні. Для того щоб розбудити останнього, він наніс йому 1 2 удари по голові. Останній не прокинувся. Тоді він стягнув його із ліжка за ноги та наніс удари по ногах потерпілого. Після цього обілляв його відром води, потім ще одним. Коли потерпілий проснувся, сказав йому щоб він не вживав спиртні напої з його батьком та залишив помешкання останнього. Потім він попрямував до будинку батьків, щоб перев`язати руку, яку розсік об скло, коли його розбивав. Після події він намагався відшкодувати шкоди потерпілій, однак остання відмовлялася приймати допомогу.

Під час, апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину в тому, що наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , однак наголосив, що він не наносив потерпілому ударів в область селезінки, а бив останнього лише по голові та ногах, після чого потерпілий ще три дні ходив по селу, а тому вважає, що смерть останнього могла настати і від не його дій. Він не бажав таких наслідків.

Крім фактичного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненому повністю підтверджується сукупністю доказів досліджених з дотриманням ст.23 КПК України та оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на наступних доказах:

- показах потерпілої ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що проживала окремо від батька - ОСОБА_14 , який проживав у с. Тупальці Звягельського району Житомирської області. Її батьки розлучилися у 2013 році та вона з матір`ю поїхала проживати у Львівську область. Раніше батько зловживав спиртними напоями. У 2021 році покинув пити. Про те, що батько помер, вона дізналася від його племінниці ОСОБА_18 , яка їй подзвонила та повідомила про це. ОСОБА_19 про виявлення батька у несвідомості повідомила тітка ОСОБА_20 . Їй відомо, що ОСОБА_8 розповідав односельчанам, що це він побив її батька. Також батько розповідав ОСОБА_21 , що його побив саме ОСОБА_8 , однак батько не хотів звертатися за медичною допомогою, можливо боявся. Перед судовим засіданням ОСОБА_8 просив у неї пробачення за вчинене, казав, що шкодує що так трапилося. Причиною розлучення її батьків було зловживання батьком спиртними напоями. Вона до батька періодично дзвонила, передавала йому продукти харчування, але приїздила рідко до нього. Останній раз приїздила коли батько був у критичному стані, у зв`язку із захворюванням на туберкульоз. У той період вона доглядала за ним. Батько вживав алкогольні напої періодично. Їй не відомо чи хтось приходив до батька у будинок вживати алкоголь. Про обставини справи дізналася із письмових матеріалів;

- показах свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що дядько ОСОБА_14 проживав у її будинку. Вона повідомила ОСОБА_8 , що буде подавати заяву до поліції. Водночас, дядько не хотів повідомляти про подію до поліції. Ввечері їй зателефонували, що дядько помер. ЇЇ подруга - ОСОБА_23 говорила, що ОСОБА_8 говорив їй, що наступного разу він дядька приб`є. ОСОБА_23 наразі за кордоном. Вона з дядьком підтримувала відносини, всі питання з яким до неї звертався дядька, вона вирішувала;

- показах свідка ОСОБА_24 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 05.04.2024 близько 21 год. до неї прийшов син ОСОБА_25 , у якого були пошкодження на руці та попросив бинт замотати руку, сказав, що вибив двері за місцем проживання ОСОБА_14 , щоб з`ясувати навіщо він зловживає алкогольними напоями з його батьком. 06 квітня був її День народження. Того дня їй зателефонувала ОСОБА_26 та попросила подивитися як дядько ОСОБА_14 . Після телефонного дзвінка вона пішла до ОСОБА_14 , який проживав по сусідству подивитися, що там сталося. Коли вона прийшла, то ОСОБА_14 попросив у неї випивку, вона бачила у нього з лівого боку синець та пропонувала викликати медичну допомогу, але останній відмовився. Наступного дня 0 17 год. вона бачила ОСОБА_14 у центрі села, в якому вона проживає. Потім її чоловік сказав їй, щоб вона сходила до ОСОБА_14 , вона пішла та виявила, що останній помер. Син не зловживає спиртними напоями;

- показах свідка ОСОБА_27 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що до магазину Міні-Маркет в с. Тупальці після обіду прийшов ОСОБА_28 , у якого ліва рука була перемотана бинтом та було видно кров. Вона запитала, що у нього з рукою і він повідомив, що так треба, він побив ОСОБА_14 . Біля магазину була ще її сестра ОСОБА_23 , останній він не повідомляв що у нього з рукою. Дати події не пам`ятає;

- показах свідка ОСОБА_29 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що о восьмій годині до нього прийшов ОСОБА_14 вже побитий. Останній сказав йому, що його побив ОСОБА_8 . Він запитав його за що, на що ОСОБА_14 відповів, що ні за що. У ОСОБА_14 було синє вухо та синець на обличчі з ліва. Скільки ударів ОСОБА_8 наносив ОСОБА_14 не говорив. Говорив, що ОСОБА_8 побив його у його ж будинку. Він пропонував ОСОБА_14 викликати швидку допомогу, останній відмовився. У ввечері йому повідомили, що ОСОБА_14 помер;

- показах свідка ОСОБА_23 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що приїжджала за місцем проживання до батька потерпілої у квітні місяці. Там були батько ОСОБА_25 та ОСОБА_14 . ОСОБА_30 був побитий. Запитала у дядька, що сталося. На що останній відповів, що вони самі розберуться. ОСОБА_30 казав їй, що двері у будинку вирвав ОСОБА_25 . На наступний день, коли вона грала з ОСОБА_25 у футбол, вона його запитала чому він побив ОСОБА_14 , у відповідь останній відповів, щоб ОСОБА_14 не ходив де не треба. Біля 20 години їй повідомили, що ОСОБА_14 помер. Уточнила, що ОСОБА_25 бачила у центрі села наступного дня, він був з друзями. ОСОБА_14 сам розповідав їй, що його побив ОСОБА_8 ;

- показах неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , допитаного слідчим суддею у режимі відеоконференції у спеціально обладнаному приміщенні за методикою Зелена кімната, який показав, що 05.04.2024 вирішив вийти до магазину купити кави. Біля магазину зустрів ОСОБА_8 близько 19 год 30 хв. Після того як він купив собі каву, він з ОСОБА_8 сів біля магазину на лавочці та вони почали розмовляти. ОСОБА_8 пив Рево, яким його також пригостив. При ньому, ОСОБА_8 біля магазину випив дві баночки даного напою. Після того, коли магазин зачинили, ОСОБА_8 запропонував йому піти до ОСОБА_14 , мотивуючи тим, що останній у нього щось вкрав. Він погодився та вони пішли до будинку ОСОБА_14 . Коли вони прийшли до будинку ОСОБА_8 почав стукати кулаком у вікно будинку, потім розбив скло у дверях, внаслідок чого порізав собі руку. Потім він вибив вхідні двері ногою та відчинив їх. У наступних дверях вибив також скло та також відчинив їх. Вони зайшли у середину будинку, він залишився у дверях, а ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_14 , який спав на ліжку біля вікна, та шарпнув його, а потім вдарив два рази кулаком правої руки у район голови. У подальшому, ОСОБА_8 взяв ОСОБА_14 за праву ногу та стягнув останнього на підлогу таким чином, що голова потерпілого опиналася горілиць повернута до дверей, де він знаходився, та почав копати у лівий бік, 3-4 рази, у район ребер та нирки. Потім ОСОБА_8 крикнув йому, щоб він приніс води. Він приніс одне відро води, яке ОСОБА_8 вилив на голову потерпілого та ще два рази копнув його. За вказівкою ОСОБА_8 він приніс ще одне відро води, якою останній знову обілляв ОСОБА_14 . Після цього, він сказав ОСОБА_8 , щоб він припинив свої дії, та вони пішли з помешкання потерпілого. Для того щоб набирати воду у відро він витрачав по 5 хвилин кожного разу. Коли він повернувся з набраним другим відром води до будинку, ОСОБА_8 вже не бив потерпілого, а сидів на ньому та коліном опирався йому у грудну клітину. Він особисто ОСОБА_14 не бив та весь час стояв у дверях кімнати на відстані від них 0,5 - 1 метри. Наступного дня біля магазину коли ОСОБА_8 сперечався зі своїм батьком, то сказав останньому, що побив ОСОБА_14 . Перед тим як він мав надавати свідчення ОСОБА_8 та його матір телефонували йому та просили його змінити покази та вказати, що ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_14 лише один раз по голові та 2 чи 3 рази копнув ногою. Ніякої винагороди йому за це не обіцяли, але зауважили, що якщо він цього не зробить, то також буде нести відповідальність за вчинене. Зі сторони слідства будь- яких погроз чи вказівок щодо дачі конкретних показів йому не було.

Відеозапис допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 було повторно досліджено під час апеляційного розгляду. Проте, заперечень щодо показань вказаного свідка сторона захисту не висловлювала;

- рапорті інспектора-чергового Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_31 , згідно якого 08.04.2024 року о 22 год 24 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.04.2024 року о 22 год 16 хв за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_14 , заявник: ОСОБА_22 (т. 1. а.п. 71);

- заяві ОСОБА_22 про дозвіл на проведення огляду місця події на території її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.п. 80) та протоколі огляду місця події від 08.04.2024 року з фототаблицями до нього, зокрема домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого у кімнаті № 1 на підлозі біля ліжка праворуч виявлено труп ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1. а.п. 72-77);

- лікарському свідоцтві про смерть № 504 від 09.04.2024 року, згідно якого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.п. 79);

- протоколі огляду місця події від 09.04.2024 року з фототаблицями до нього, зокрема домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вікно з правої сторони від вхідних дверей веранди забите фанерою. Вікно з лівої сторони вхідних дверей веранди дерев`яне, складається з чотирьох частин, одна з яких, яка розміщена в передній частині вікна з лівої сторони має розбите скло з утворенням отвору 10х10 см. Уламки скла виявлено на порозі біля дверей веренди на вулиці (т. 1 а.п. 81-85);

- заяві ОСОБА_8 від 09.04.2024 року, згідно якої він добровільно надав для долучення до кримінального провадження належні йому черевики, кофту та спортивні штани, в яких був одягнутий 05.04.2024 року під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 86);

- протоколі огляду місця події від 09.04.2024 року з фототаблицями до нього, згідно якого у службовому приміщенні Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області за адресою: вул. Івана Франка, 3а, м. Звягель, Житомирська область, ОСОБА_8 добровільно видав одяг, у якому він був одягнутий 05.04.2024 під час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 87-89);

- висновку експерта № 114, вих. № 232 від 10.04.2024 року, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_32 у вигляді рани на лівій кисті утворилось від одноразової дії ріжучого предмета, давністю можливо 05.04.2024, належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т. 1 а.п. 100);

- протоколі проведення слідчого експеримента від 17.04.2024 року із підозрюваним ОСОБА_8 , під час якого останній детально показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 (т.1 а.п. 138-140);

- реєстраційній картці відбору букального епітелію у підозрюваного ОСОБА_8 (т.1 а.п. 149);

- висновку експерта № 65, вих. № 287 від 10.05.2024 року, згідно якого на основі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_14 , 1982 р.н., даних додаткових методів досліджень, з урахуванням обставин справи, експерт дійшов таких підсумків:

1. При експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено такі тілесні ушкодження:

а) підкапсульні розриви селезінки з наступним розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, переломи 5-12 ребер зліва, синці в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, що входять до комплексу поєднані травми грудної клітини і живота та супроводжувалися, гострою крововтратою, які утворились не менш ніж від 3-разової дії тупого(их) предмета(ів) близько 2-3 діб до моменту смерті, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя;

б) синці навколо лівого ока з переходом на ліву шоку, ліву передвушну ділянку та лобно-вискову ділянку, в правій лобно-скуловій ділянці з переходом на вухо, щоку та підщелепну ділянку, в правій ключичній ділянці, в ділянці тіла грудини, в ділянці правого підреберря, в ділянці, крила тазу зліва, на лівому лікті, які утворились не менш ніж від 6-7 разової дії тупого(их) предмета(їв) близько 2-3 діб до моменту смерті, причинного зв`язку з настанням смерті не мають, мають ознаки легких тілесних при житті.

2. Смерть ОСОБА_14 настала від поєднаної травми грудної клітини та живота у вигляді підкапсульних розривів селезінки з наступним відтермінованим розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, з переломами 5-12 ребер зліва, синцями в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, яка супроводжувалася гострою крововтратою, що підтверджується такими патоморфологічними ознаками: під капсулою селезінка окутана рихлими згортками крові темно-червоного кольору об`ємом близько 400 мл, з розривами тканини під капсулою по задній поверхні від воріт, що переходять на край та передню поверхню довжиною 6 см та 5 см, глибиною до 2,5 см, слабо виражені блідо-фіолетові трупні плями, блідість та малокрів`я внутрішніх органів та тканин трупа, дуже мала кількість крові в порожнинах серця та великих судин, смугоподібні крововиливи під ендокард лівого шлуночка серця (плями Мінакова), гемоперітонеум (скопичення крові в черевній порожнині) (2900 мл).

3. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа ОСОБА_14 спиртів не виявлено.

4. З урахуванням характеру трупних змін смерть ОСОБА_14 настала близько 10 16 годин до моменту дослідження трупа.

5. При експертизі трупа ОСОБА_14 виявлені ознаки захворювань (міокардіо-дистрофія, кавернозний туберкульоз легенів, портальний гепатит, жировий гепатоз), які не могли суттєво вплинути на перебіг травматичного процесу та настання смерті (т. 1 а.п. 150-152);

- протоколі проведення слідчого експеримента від 13.05.2024 із неповнолітнім свідком ОСОБА_13 , під час якого останній детально показав механізм спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 155-157);

- відеозаписі з камери спостереження за 09.04.2024 у період часу з 18 год 40 хв по 19 год 20 хв з приміщення Звягельського РВП ГУНП в Житомирської області. Зокрема, надання прокурору первинних пояснень ОСОБА_8 щодо події, яка мала місце 05.04.2024 року (т.1 а.п.158-159);

- висновку експерта № 150, вих. № 305 від 17.05.2024 року, згідно якого не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , описаних у висновку експерта № 65 від 09.04.2024, за обставин, вказаних свідком ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту 13.05.2024 за винятком синця на обличчі справа (т. 1 а.п. 160 - 162);

- висновку експерта № 151, вих. № 304 від 17.05.2024 року, згідно якого не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , описаних у висновку експерта № 65 від 09.04.2024 року, за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту 17.05.2024 за винятком синців на обличчі справа, в ділянці правого підреберря, в ділянці крила тазу зліва. Також, експерт вважає, що кількість травмуючих дій, від яких могли утворитися тілесні ушкодження, що знаходяться у причинному зв`язку із смертю, була не менше ніж 3-разовою (т. 1 а.п. 163-165);

Проаналізувавши сукупність зібраних та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що захисник ОСОБА_12 неефективно здійснювала його захист у суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, адвокат ОСОБА_12 , яка діяла в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції активно здійснювала захист останнього, оскільки заявляла клопотання про допит свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , про призначення повторної судово-медичної експертизи, а також про визнання недопустимими доказами показів неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , отриманих в порядку ст.225 КПК України (т.1 а.п.21-24, 40-41).

Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 відводів захиснику ОСОБА_12 не заявляв та жодного невдоволення діям свого захисника не висловлював.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно не допитав судово-медичного експерта ОСОБА_16 , а також не провів безпосередній допит неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки клопотань про допит вказаних осіб ні прокурор, ні сторона захисту в ході судового розгляду в суді першої інстанції не заявляли. Більш того, прокурор відмовився від допиту вказаного свідка з метою запобігання його безпеці, а сторона захисту в подальшому клопотання про його допит не заявляла.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.95 КПК України свідок зобов`язаний давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду, а експерт - слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження має право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

У порядку, визначеному цієї статтею, може бути допитаний зокрема свідок.

Допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.225 КПК України при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення.

Відповідно до ч.4 ст.225 КПК України суд під час судового розгляду має право допитати особу, яка допитувалася відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допит неповнолітнього свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні під час досудового розслідування, в порядку ст.225 КПК України, було проведено 12.04.2024 року, на підставі клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000378, яке було задоволено ухвалою слідчого судді від 12 квітня 2024 року (т.1 а.п.110)

Під час допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , який проводився у режимі відеоконференції у спеціально обладнаному приміщенні за методикою Зелена кімната, були присутні представник служби у справах дітей ОСОБА_35 та психолог ОСОБА_36 , а також слідчий і прокурор (т.1 а.п.114-130).

Разом з тим, письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні №0000378, в порядку ст.278 КПК України, було вручено 15.04.2025 року.

Отже, на час допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 слідчим суддею в судовому засіданні 12.04.2024 підозра не була повідомлена жодній особі, допит вказаного свідка проведено у відповідності до вказаних вимог кримінального процесуального закону, під час апеляційного розгляду після дослідження відеозапису допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 слідчим суддею, сторона захисту не наполягала на його допиті, а колегія суддів вважала, що отримані таким чином показання щодо обставин кримінального правопорушення є вичерпними.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом вказаної слідчої дії допиту неповнолітнього свідка слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не наносив потерпілому ударів в область селезінки, а бив останнього лише по голові та ногах, після чого потерпілий ще три дні ходив по селу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать дослідженим судом першої інстанції доказам, які містяться в матеріалах провадження.

Так, твердження обвинуваченого спростовуються показами неповнолітнього свідка ОСОБА_13 допитаного в порядку ст.225 КПК України, у режимі відеоконференції у спеціально обладнаному приміщенні за методикою Зелена кімната (т.1 а.п.130), відеозапис якого було безпосередньо досліджено в судовому засіданні як судом першої інстанції так і апеляційним судом, згідно яких обвинувачений окрім ударів по голові та ногах потерпілого, також наносив останньому удари ногами в лівий бік, у район ребер та нирки, змістом протоколів слідчих експериментів від 17.04.2024 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , та від 13.05.2024 року за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , (т.1 а.п.138-140, 155-157); висновком експерта №65, вих. №287 від 10.05.2024 року, згідно якого при експертизі трупа ОСОБА_14 у останнього виявлено такі тілесні ушкодження: підкапсульні розриви селезінки з наступним розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, переломи 5-12 ребер зліва, синці в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, що входять до комплексу поєднані травми грудної клітини і живота та супроводжувалися, гострою крововтратою, які утворились не менш ніж від 3-разової дії тупого(их) предмета(ів) близько 2-3 діб до моменту смерті, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя (т.1 а.п.150-152); а також висновками експертів №150, вих. №305 від 17.05.2024 року та №151, вих. №304 від 17.05. 2024 року, згідно яких не виключена можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , описаних у висновку експерта № 65 від 09.04.2024, за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту 17.05.2024 року та свідком ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту 13.05.2024 року (т.1 а.п.160-165).

Вказані докази були отримані в порядку КПК України та досліджені судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні за участі обвинуваченого та його захисника, вони узгоджуються між собою.

Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що потерпілий після побиття ще три дні ходив по селу, то вони жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки згідно висновку експерта №65, вих. №287 від 10.05.2024 року, смерть ОСОБА_14 настала від поєднаної травми грудної клітини та живота у вигляді підкапсульних розривів селезінки з наступним відтермінованим розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, з переломами 5-12 ребер зліва, синцями в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, яка супроводжувалася гострою крововтратою. Підкапсульні розриви селезінки з наступним розривом капсули її та внутрішньочеревною кровотечею, переломи 5-12 ребер зліва, синці в лівій підлопатковій ділянці та на лівій боковій поверхні живота, що входять до комплексу поєднані травми грудної клітини і живота та супроводжувалися, гострою крововтратою, які мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілого ОСОБА_14 , утворились не менш ніж від 3-разової дії тупого(их) предмета(ів) близько 2-3 діб до моменту смерті останнього.

Отже, підкапсульні розриви селезінки внаслідок травми утворюють спочатку гематому, а згодом (через години, дні, іноді тижні) ця капсула розривається, викликаючи масивну внутрішню кровотечу у черевну порожнину, тобто як зазначено у висновку експерта з наступним відтермінованим розривом капсули її.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має молодий вік, в останнього відсутній життєвий досвід, вперше вчинив злочин проти життя та здоров`я людини, вину визнав, щиро розкаявся, намагався відшкодувати потерпілій завдану шкоду, однак остання відмовилася, за місцем проживання характеризується посередньо, працює, та думку потерпілої, яка просила обвинуваченого покарати суворо.

На підставі викладеного, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України, та вважав, що саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував належним чином тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення та наслідки, а також думку потерпілої, спростовуються змістом мотивувальної частини вироку, оскільки вказані обставини враховані судом при призначенні покарання.

Зазначення прокурором про те, що потерпіла наполягала на максимальній мірі покарання, на думку апеляційного суду, не може слугувати безумовною підставою для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, яке призначено в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання та відсутністю обставин, які обтяжують покарання.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав своєї вини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як під час судового розгляду в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 визнав, розкаявся у вчиненому, вибачався перед потерпілою, та намагався відшкодувати останній завдану шкоду, однак потерпіла відмовилася отримувати відшкодування. Те, що обвинувачений заявив про сумніви щодо наслідків його дій, на думку колегії суддів, є його позицією захисту та не свідчить про невизнання ним своєї вини.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора щодо призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Проте, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через м`якість або суворість.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2018 року (справа № 524/5999/17, провадження № 51-2776 км 18).

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 121 КК України в апеляційних скаргах не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: