Справа № 203/9450/25
Провадження № 1-кс/0203/5872/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

26 грудня 2025 року слідчий суддя Центрального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому засіданні в м. Дніпро скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 07 жовтня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000367,-

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_4 подав слідчому судді скаргу в порядку ст. 303 КПК України, в якій просив скасувати постанову старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 07 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_4 , потерпілим у кримінальному провадженні № 000367 та зобов`язати вказаного слідчого повторно розглянути заяву, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що вказаними кримінальними правопорушеннями йому завдано матеріальної та моральної шкоди умисним непроведенням належного досудового розслідування пограбування ОСОБА_4 , через що викрадені речі не віднайдені, а годинник та кофта взагалі не визнані речовими доказами і їх вартість не буде врахована у разі відшкодування шкоди винними у скоєнні злочину особами, а самим фактом нездійснення розслідування, покриття осіб, на яких ОСОБА_4 вказував як на причетних до кримінального правопорушення осіб, тому твердження слідчого в оскаржуваній постанові про неотримання достатніх даних, які б свідчили про спричинення заявнику будь-якої шкоди є безпідставним, оскільки ніяких процесуальних дій, направлених на встановлення таких обставин слідчий не вчиняв, тому відмова у визнанні потерпілим незаконна і не відповідає вимогам ст. 55 КПК Україна.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 19 грудня 2025 року скарга передана слідчому судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 22 грудня 2025 року та призначена до розгляду.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник скаржника каргу підтримала та наполягала на її задоволенні з наведених у ній підстав.

Слідчий третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду скарги за ч.3 ст. 306 КПК України.

Перевіривши доводи скарги та дослідивши додані до них докази, вислухавши думку представника скаржника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Третім слідчим відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві здійснювалося досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України з часу внесення відомостей 18 вересня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000367 на підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 15 вересня 2025 року № 201/11211/25 за викладеним адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від 01 вересня 2025 року, фактом вчинення кримінального правопорушення співробітниками ВП №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, що виразилося в умисному неналежному здійсненні слідчими досудового розслідування з використанням службового становища всупереч інтересам служби з метою приховати злочин.

24 вересня 2025 року представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 подала слідчому заяву про залучення його потерпілим у кримінальному провадженні, вручення відповідної пам`ятки про права та обов`язки потерпілого. Такі вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що він є не тільки заявником у цьому кримінальному провадженні, а і тим, що йому заподіяна матеріальна шкода на суму матеріальних збитків, що внаслідок умисних діянь працівників ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області так і не відшкодована, нездійсненням досудового розслідування за фактом пограбування, а також моральна шкода зловживанням службовим становищем слідчим фактом приховування злочину, позбавленням ОСОБА_4 статусу потерпілого, що унеможливлює його активної участі у досудовому розслідуванні для захисту своїх прав, чого не сталося б за умов належного здійснення досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу ( з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 07 жовтня 2025 року відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, з тих підстав, що на даній стадії досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення заявнику діями службових осіб ВП № 9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та іншими службовими особами будь-якої шкоди, передбаченої ч.1 ст.55 КПК України, у тому числі матеріальної та фізичної.

Дійсно, кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 364 КК України передбачена за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно пункту 3 примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 ЦПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у свій постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, (провадження № 13-66кс18), що є обов`язковими для застосування в силу ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тобто для набуття статусу потерпілого достатньо подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, висновки про що викладені у постанові Верховного Суду у справі № 539/3185/17.

Так, в заяві про вчинення кримінального правопорушення представник ОСОБА_4 вказує на обставини вчинення кримінального правопорушення не взагалі, а конкретно відносно нього та обґрунтовує спричинену йому такими діяннями шкоду матеріальну та моральну, тоді як розмір такої шкоди або обставини її відсутності має встановлюватися під час досудового розслідування, проте слідчим не проводилися слідчі дії, спрямовані на встановлення цих обставин, зокрема, і причинно-наслідкового зв`язку між діянням (у разі якщо подія останнього буде встановлена) і шкодою (матеріальною та/або моральною) або його відсутність, обов`язковість доказування яких визначена п.3 ч.1 ст. 91 КПК України, з огляду також і на те, що заявник з цих обставин безпосередньо не допитувався для перевірки викладеного у його заявах, а тому висновки слідчого в оскаржуваній постанові про відсутність підстав для визнання статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні є передчасними.

Таким чином викладені обставини свідчать про недодержання слідчим вимог ст. 55 КПК України щодо підстав відмови, а тому така постанова підлягає скасуванню із зобов`язанням слідчого у відповідності до п.3 ч.2 ст. 307 КПК України повторно розглянути подану заяву про залучення потерпілою у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 07 жовтня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000367 задовольнити .

Постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 від 07 жовтня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2025 року під № 0000367 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України скасувати та зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 24 вересня 2025 року про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена і оголошена учасникам судового провадження не пізніше 09 год. 10 хв. 29 грудня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1