Дата документу 29.09.2025 Справа № 335/4972/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4972/25 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/793/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 29 вересня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює на посаді першого заступника директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 та захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, з 21 серпня 2025 року до 19 жовтня 2025 року включно, з покладенням на підозрюваного строком до 19 жовтня 2025 року включно обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з м.Запоріжжя; повідомляти про зміну місця свого проживання слідчого, прокурора, або суд; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з розміром застави у сумі 8655610,43 гривень щодо підозрюваного ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки прокурором не доведено, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігти встановленому у судовому засіданні ризику і забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, з утриманням у Державній установі Запорізький слідчий ізолятор, визначивши в якості альтернативного виду запобіжного заходу заставу у розмірі 8 665 610, 43 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в судовому засіданні було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також доведено існування ризиків того, що останній може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вважає, що слідчий судді не взяв до уваги докази сторони обвинувачення, які могли істотно вплинути на його висновки. Висновки слідчого судді, покладені у обґрунтування відмови у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою із одночасним застосуванням до останнього домашнього арешту в нічний час не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Не зазначено чому судом взято до уваги одні докази та відкинуто інші.

В доповнення до апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги доводи і докази сторони обвинувачення щодо обґрунтування наявності ризиків, передбачених п.п.2,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор посилається на те, що документи щодо проведення департаментом освіти і науки Запорізької міської ради моніторингу цін на товар під час проведення публічних закупівель на цей час органом досудового розслідування не отримано. Органу досудового розслідування на запити надано тільки копії двох цінових пропозицій, які нібито надані департаменту освіти і науки Запорізької міської ради. Зазначені копії листів не мають достатніх реквізитів, з яких можна було б встановити причини надіслання такими суб`єктами господарювання цінових пропозицій. Окрім того, органу досудового розслідування не надано самі запити цінових пропозицій, надіслані департаментом освіти і науки Запорізької міської ради до таких суб`єктів господарювання, які б підтверджували дослідження цін товару на ринку.

Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги, що на кожний запит органу досудового розслідування департаментом освіти і науки Запорізької міської ради надаються нові документи, які попередньо надані не були, що вказує на реальну можливість підозрюваним ОСОБА_6 безпосередньо, або за його вказівками знищити, сховати або спотворити документи, щодо проведення департаментом освіти і науки Запорізької міської ради моніторингу цін на товар, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень.

Прокурор зауважує, що відповідно до змісту письмового повідомлення ОСОБА_6 про підозру департаментом освіти і науки Запорізької міської ради укладено два договори на закупівлю товару.

На думку прокурора, під час проведення наступних процедур закупівель, а також укладення договорів на закупівлю товарно-матеріальних цінностей, підозрюваним можуть бути допущені аналогічні порушення, що призведе до ще більшої розтрати бюджетних коштів.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до апеляційної скарги захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині покладення обов`язку на підозрюваного «не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з м.Запоріжжя», та постановити нову, в якій визначити обов`язок підозрюваного «не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з території України». У решті ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчий суддя не врахував відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому правопорушень.

Вважає, що слідчий суддя слідчий суддя поклав на підозрюваного надмірно обтяжуючи обов`язки, зокрема обов`язок не відлучатися із міста Запоріжжя, що несумісно його посадовою діяльністю.

Просить дослідити докази.

В доповнення до апеляційної скарги захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_6 проводив попереднє вивчення ринку відповідно до вимог «Примірної методики», використав як комерційні пропозиції суб`єктів господарювання, так і дані з відкритих джерел, а також розрахунок, здійснений відповідальною посадовою особою департаменту.

Вказує, що твердження сторони обвинувачення про протиправність дій ОСОБА_6 є поспішними та такими, що не відповідають дійсності.

Вважає, що ОСОБА_6 виконав необхідні вимоги «Примірної методики» та закупив обладнання за цінами, що повністю відповідають середньо ринковому рівню.

Зауважує, що висновок експерта сторони обвинувачення є неповним, методично некоректним та побудованим на неналежних вихідних даних, у зв`язку з чим не може братися до уваги як допустимий доказ у кримінальному провадженні, а наданий стороною захисту експертний висновок підтверджує відсутність матеріальної шкоди.

Повідомляє, що відсутність економічної експертизи ставить під сумнів сам факт наявності шкоди, необхідної для складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Вважає, що підозра не містить ключових елементів суб`єктивної сторони злочину, таких як прямий умисел та корисливий мотив, і не підтверджена жодними доказами. Сторона обвинувачення не надала доказів зловживання службовим становищем, не встановила причинно-наслідковий зв`язок між діями підозрюваного та нібито завданою шкодою. Відсутність цих доказів не відповідає стандарту «розумної достатності та вірогідності», що вимагається судовою практикою, і не дозволяє об`єктивному спостерігачу переконатися у причетності останнього до інкримінованого злочину.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та вмотивованості, оскільки: слідчий суддя не проаналізував докази, надані стороною обвинувачення, не вказав, яким чином вони підтверджують обґрунтованість підозри, та взагалі не проаналізував жодного доказу сторони захисту, серед яких був, зокрема, висновок експерта, який підтверджував відсутність збитків за закупівлею; оскаржуване рішення не містить конкретних посилань на фактичні обставини та докази, що стали підставою для висновків суду; слідчий суддя неправильно застосував практику ЄСПЛ у контексті стандартів, яким має відповідати повідомлення про підозру.

Зауважує, що доводи слідчого судді щодо наявності ризику переховування ґрунтуються виключно на припущеннях і формальному посиланні на суворість можливого покарання, що суперечить вимогам КПК України та усталеній практиці ЄСПЛ, яка прямо забороняє робити подібні висновки без наведення конкретних фактичних обставин.

Посилається на те, що підозрюваний не мав попередні проблеми із законом, і досвід уникнення слідства чи суду, а також будь-які інші передумови, які б могли свідчити про схильність до такої поведінки. ОСОБА_6 характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання і роботу, не змінював спосіб життя після початку кримінального провадження, не вживав жодних дій для переховування.

Зазначає, що службова діяльність ОСОБА_6 вимагає мобільності та можливості відряджень, що є невід`ємною частиною його професійних обов`язків. Обмеження, у виді заборони відлучатися з міста Запоріжжя, унеможливлює повноцінне виконання ним своїх функцій, що в умовах воєнного стану є критичним.

Повідомляє, що з огляду на постійну небезпеку у місті Запоріжжі, ОСОБА_6 з родиною регулярно виїжджає до міста Дніпра для проведення безпечного дозвілля. Обмеження пересування до міста Дніпра, по суті, позбавляє останнього можливості здійснювати звичні для нього дії, спрямовані на збереження здоров`я та добробуту його родини. Покладення такого обов`язку ігнорує реалії воєнного часу та є непропорційним втручанням у його приватне життя.

Вказує, що ОСОБА_6 не перетинав кордон України у період з 08 листопада 2017 року по 04 вересня 2025 року, також він здав на зберігання до Державної міграційної служби паспорт громадянина України для виїзду за кордон, внаслідок чого він не матиме можливості покинути територію України.

На думку сторони захисту, покладення більш м`якого обов`язку не відлучатися за межі України у повному обсязі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при цьому не перешкоджає виконанню ним службових функцій, не створює додаткових ризиків для його життя і здоров`я та не обмежує безпідставно його право на свободу пересування.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_9 , в рамках кримінального провадження №0000024 від 06 березня 2025 року, звернувся з клопотанням до слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивує тим, що слідчими СВ ВП № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні №0000024 від 06 березня 2025 року за ч.5 ст.191 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Запорізької обласної прокуратури та Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області.

Згідно з клопотанням, ОСОБА_6 , будучи службовою особою першим заступником директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, достовірно знаючи що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_10 від 24 лютого 2022 року за №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за №2102-ХІ введено військовий стан на всій території України, у період січня-березня 2025 року, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 39Б, достовірно знаючи, що у порушення вимог п.п. 1.2, 3.41, 3.42 Положення, п.п. 1.3, 2.2, 2.4, 2.5, 2.6.1, 2.6.6, 2.8 Посадової інструкції, ст. 4 Закону України «Про публічні закупівлі», розділу ІІІ Методики ним умисно та протиправно не забезпечено належне, обґрунтоване, економічне та ефективне визначення очікуваної вартості, а саме не забезпечено здійснення маркетингових досліджень ринку товарів код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку, здійснення пошуку, збору та аналізу загальнодоступної інформації про ціну на такі товари, направлення письмових запитів цінових пропозицій (електронною поштою) виробникам, офіційним представникам та дилерам, постачальникам таких товарів, чим в свою чергу порушив вимоги ст.5 Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до завідомо необґрунтованого визначення вартості товару код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), яка є завідомо умисно завищеною, умисно та протиправно допустив розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, а саме бюджетних коштів Запорізької міської територіальної громади, під час здійснення закупівлі у ФОП ОСОБА_11 системи безперебійного живлення відповідно до умов договору від 12 лютого 2025 року №3115/2 на загальну суму 4284645, 31 гривень, що в 1 415 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення та, відповідно до примітки 4 до ст.185 КК України є особливо великим розміром, чим самим спричинив майнову шкоду економічним інтересам територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на зазначену суму.

Окрім того, ОСОБА_6 , будучи службовою особою першим заступником директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, достовірно знаючи що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_10 від 24 лютого 2022 року за №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 2102-ХІ введено військовий стан на всій території України, у період січня-березня 2025 року, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 39Б, достовірно знаючи, що у порушення вимог п.п. 1.2, 3.41, 3.42 Положення, п.п. 1.3, 2.2, 2.4, 2.5, 2.6.1, 2.6.6, 2.8 Посадової інструкції, ст. 4 Закону України «Про публічні закупівлі», розділу ІІІ Методики ним умисно та протиправно не забезпечено належне, обґрунтоване, економічне та ефективне визначення очікуваної вартості, а саме не забезпечено здійснення маркетингових досліджень ринку товарів код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку, здійснення пошуку, збору та аналізу загальнодоступної інформації про ціну на такі товари, направлення письмових запитів цінових пропозицій (електронною поштою) виробникам, офіційним представникам та дилерам, постачальникам таких товарів, чим в свою чергу порушив вимоги ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до завідомо необґрунтованого визначення вартості товару код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), яка є завідомо умисно завищеною, умисно та протиправно, повторно допустив розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, а саме бюджетних коштів Запорізької міської територіальної громади, під час здійснення закупівлі у ФОП ОСОБА_12 системи безперебійного живлення відповідно до умов договору від 12.02.2025 № 3115/1 на загальну суму 4370965, 12 гривень, що в 1 443 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення та, відповідно до примітки 4 до ст. 185 КК України є особливо великим розміром, чим самим спричинив майнову шкоду економічним інтересам територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на зазначену суму.

19 серпня 2025 року ОСОБА_6 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Заслухавши доповідь судді; аргументи підозрюваного та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу з доповненнями, просили її задовольнити проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; аргументи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, водночас заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя ці вимоги закону врахував не в повній мірі та дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя встановив наявність достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, а саме: відомостями з рапорту прокурора Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області; відомостями з документів щодо організації та проведення департаментом освіти і науки Запорізької міської ради публічних закупівель товарів код ДК 021:2015 - 31150000-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення); відомостями з положення про департамент освіти і науки Запорізької міської ради, затвердженим рішенням Запорізької міської ради від 04 грудня 2024 року №95; відомостями з посадової інструкції першого заступника директора департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, затвердженою наказом департаменту від 02 липня 2024 року №183 к/тм; відомостями з договору постачання товарів від 12 лютого 2025 року №3115/1; відомостями з договору постачання товарів від 12 лютого 2025 року №3115/1; відомостями з видаткової накладної від 19 лютого 2025 року №ВН-0000001; відомостями з видаткової накладної від 19 лютого 2025 року №124; відомостями з платіжної інструкції від 20 лютого 2025 року №14; відомостями з платіжної інструкції від 06 березня 2025 року за №72; відомостями з протоколів проведення огляду; висновком експерта від 18 серпня 2025 року №1294-25 за результатами проведення комплексної товарознавчої та будівельно-технічної експертизи та іншими матеріалами провадження у своїй сукупності.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Таким чином, слідчий суддя і колегія суддів на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказані кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що підозра є необґрунтованою, спростовуються доданими до клопотання доказами, вказаними вище.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 виконав всі необхідні дії, які передбачені вимогами «Примірної методики»; висновок експерта сторони обвинувачення є неповним, методично некоректним та побудованим на неналежних вихідних даних; відсутність економічної експертизи ставить під сумнів сам факт наявності шкоди; підозра не містить ключових елементів суб`єктивної сторони злочину, таких як прямий умисел та корисливий мотив, і не підтверджена жодними доказами, а також те, що у сторони захисту наявний висновок експерта, який підтверджує відсутність збитків за закупівлею, є передчасними та мають перевірятися під час досудового розслідування та оцінюватись у сукупності з іншими доказами. Досудове розслідування ще триває, всі обставини провадження встановлюються.

Відомості з наданих стороною захисту в ході апеляційного провадження документів, на думку колегії суддів обґрунтованості підозри не спростовують, в той же час мають досліджуватися і перевірятися органом досудового розслідування і оцінюватися у сукупності з іншими доказами у встановленому законом порядку.

Щодо стосується ризиків, про які ідеться в клопотанні, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відображеною серед іншого і у рішенні в справі «Klishyn v. Ukraine» №30671/04 від 23 січня 2012 року, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що ця особа має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що і має місце в цьому випадку.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, існують, а саме ризики того, що підозрюваний може: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. При цьому врахував те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується з цими висновками слідчого судді, оскільки тяжкість кримінального правопорушення та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні може свідчити про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Водночас колегія суддів не може погодитися з висновком слідчого судді про те, що слідчий у клопотанні, а прокурор під час розгляду клопотання не довели наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.2, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризики того, що підозрюваний може: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні ще не завершене. Як зазначено в клопотанні слідчим, орган досудового розслідування не встановив та не вилучив усіх необхідних доказів для встановлення всіх обставин провадження.

В свою чергу, підозрюваний, будучи першим заступником директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, маючи доступ до всіх документів цього Департаменту, має змогу знищити, сховати або спотворити документи, які можуть відігравати ключову роль у цьому кримінальному провадженні, а висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про протилежне, на думку колегії суддів, не є переконливими.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, та обставини, встановлені під час їх розгляду, колегія суддів вважає, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор в апеляційній скарзі зауважив, що відповідно до змісту письмового повідомлення ОСОБА_6 про підозру департаментом освіти і науки Запорізької міської ради укладено два договори на закупівлю товару, та під час проведення наступних процедур закупівель, а також укладення договорів на закупівлю товарно-матеріальних цінностей, підозрюваним можуть бути допущені аналогічні порушення, що призведе до ще більшої розтрати бюджетних коштів.

Такі доводи прокурора заслуговують на увагу, з огляду на стадію кримінального провадження, а також враховуючи фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, та можливості, якими останній володіє в силу займаної посади.

Отже, на думку колегії суддів, доведеним є ризик того, що підозрюваний може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». В рішенні Суду у вищезгаданій справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено в певних випадках.

З огляду на ступінь тяжкості та фактичні обставини кримінальних правопорушень, у яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , вчинених в умовах воєнного стану, що діє в Україні, покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у цих правопорушеннях, та відомості про особу підозрюваного у сукупності, на думку колегії суддів, саме застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе бути достатньою гарантією для запобігання ризикам, про які ідеться в клопотанні.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, інші запобіжні заходи окрім тримання під вартою, цим ризикам не зможуть запобігти в достатній мірі, а висновки слідчого судді про протилежне суперечать матеріалам провадження та є непереконливими.

Відповідно, твердження сторони захисту в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не слушними.

Обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді, а саме відсутність відомостей про те, що ОСОБА_6 мав попередні проблеми із законом, досвід ухилення від слідства чи суду, останній характеризується позитивно, має постійне місце проживання та роботи, сімю, утримує двох неповнолітніх дітей, тобто в нього наявні міцні соціальні зв`язки, він не вчиняв дій, спрямованих на ухилення від слідства чи суду, на думку колегії суддів, не зменшує встановлених ризиків з огляду на характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вказаних правопорушеннях.

Колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про необхідність відмови у задоволенні вищевказаного клопотання слідчого, та можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період часу, не узгоджуються з положеннями ст.ст.176-178 КПК України, оскільки зроблені без врахування всіх обставин, що мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Оскільки слідчим суддею не з`ясовано повно і всебічно всі обставини, що мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відомостей про те, що за станом здоров`я підозрюваний не може утримуватись в умовах установи попереднього ув`язнення, в матеріалах провадження немає.

Оцінивши всі обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, а застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту про протилежне, на думку колегії суддів, не є переконливими, оскільки не узгоджуються з відомостями, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, зокрема і тих, якими обґрунтовується підозра.

Відповідно, подана захисником апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Обставини, передбачені ч.4 ст.183 КК України, які б надавали слідчому судді, суду право не визначати розмір застави, в цьому випадку відсутні.

Згідно з вимогами ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, абзацом другим пункту третього частини п`ятої статті 182 КПК України визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що до підозрюваного необхідно визначити заставу у сумі 8655610,43 гривень, оскільки фактично саме така є і сума збитків, є не переконливими, оскільки застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, серед іншого явки особи до органу досудового розслідування та суду, що кореспондується з рішенням від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15).

Враховуючи вищевикладене, а також фактичні обставини кримінального провадження, ступень тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, встановлені ризики, які є високими, майновий стан підозрюваного, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу щодо підозрюваного - 1000 (тисячу) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий розмір застави обумовлений виключним випадком, передбаченим вищевказаною статтею 182 КПК України, пов`язаний з фактичними обставинами кримінального провадження та відомостями про особу підозрюваного, серед іншого і його службового становища.

Зазначений розмір застави, на думку колегії суддів, не буде завідомо непомірним для підозрюваного, в той же час буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у разі її внесення.

Таким чином, подана прокурором апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.407, 409, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу з доповненнями прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до останнього, запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, з 21 серпня 2025 року до 19 жовтня 2025 року включно, з покладенням на підозрюваного, строком до 19 жовтня 2025 року включно обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; - не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з м. Запоріжжя; - повідомляти про зміну місця свого проживання слідчого, прокурора, або суд; - утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, скасувати.

Клопотання слідчого задовольнити частково, застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 19 жовтня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити одночасно із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3028000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, , Банк отримувача Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, МФО 820172.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч 5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора та/або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, або роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі їх наявності).

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена на користь держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якою застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали щодо ОСОБА_6 направити слідчому, процесуальному прокурору у кримінальному провадженні для виконання, підозрюваному ОСОБА_6 для вручення.

Ця ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4