Справа № 622/1234/21
Провадження № 1-кп/529/26/25
УХВАЛА

іменем України

17 листопада 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000384 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт.Золочів Харківської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 347 КК України,

встановив:

На розгляді Золочівського районного суду Харківської області перебувало кримінальне провадження № 0000384 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 347 КК України.

Розпорядженням Голови Верховного суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Золочівського районного суду Харківської області, визначено територіальну підсудність справ за Диканським районним судом Полтавської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу вказану судову справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 .

09.09.2022 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання, проведення якого неодноразово відкладалося.

Відповідно до зміненого обвинувального акта, 06.07.2021 ОСОБА_5 , перебувала по вул.Коника, біля домоволодіння № 6 в смт.Золочів Богодухівського району Харківської області, де поряд з вищевказаним домоволодінням був розташований автомобіль марки «Toyota Camri», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві користування працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що автомобіль марки «Toyota Camri», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , який є працівником правоохоронного органу, маючи раптово виниклий прямий умисел на пошкодження майна, яке належить працівнику правоохоронного органу, реалізуючи свій прямий умисел 06.07.2021 о 19:20 год за допомогою каменю, який знаходився на грунті біля паркану домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом кидання вище вказаного каменю по автомобілю, пошкодила лобове скло автомобіля марки «Toyota Camri», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві користування працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 .

В результаті своїх дій ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків в сумі 16 847,52 грн.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 347 КК України, тобто умисне пошкодження майна працівника правоохоронного органу.

28.12.2021 по даному провадженню потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином в розмірі 50 000 грн.

Також 28.12.2021 подано цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 21 231,25 грн.

Вказані цивільні позови прийняті судом до розгляду.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав подане клопотання від 11.11.2025 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.347 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вказав, що з дати події зазначеної в обвинувальному акті 06.07.2021 минуло 3 роки, визначені у п.2 ч.1 ст.49 КК України, тому наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання захисника, просить подане клопотання задовольнити, не заперечує проти застосування ст.49 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання, вказав, що у кримінальному провадженні закінчилися строки давності, передбачені ст.49 КК України, тому наявні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, обвинувачена нових злочинів не вчиняла.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з?явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з?явилась, в матеріалах провадження наявна заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов до таких висновків.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 347 КК України.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачення стосується подій, які мали місце 06.07.2021.

Санкція ч. 1 ст. 347 КК України (в редакції на день вчинення правопорушення) передбачала покарання у виді штрафа від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Даний злочин відносився до нетяжкого злочину, відповідно до ст.12 КК України (в редакції на момент вчинення правопорушення).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції на момент вчинення правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 13.02.2024, у зв?язку з неявкою обвинуваченої до суду, ОСОБА_5 оголошена у розшук, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 05.03.2024 відновлено провадження по справі.

Надалі ухвалою суду від 09.09.2024 ОСОБА_5 оголошена у розшук.

Ухвалою суду від 30.09.2024 відновлено провадження.

Також ухвалою суду від 29.05.2025 ОСОБА_5 оголошена у розшук.

Ухвалою суду від 16.06.2025 відновлено провадження.

Як встановлено з рапортів працівників поліції та пояснень ОСОБА_5 остання проживає в смт.Золочів Богодухівського району Харківської області, не змінювала місце проживання.

Також судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_5 наближене до зони активних бойових дій, остання не працює, здійснює догляд за малолітніми дітьми.

Враховуючи викладене відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 умисно ухилялася від суду.

Таким чином, з урахуванням періоду зупинення провадження (загалом провадження було зупинено 2 місяці), станом на день розгляду клопотання, минув 3-річний строк давності, визначений п.2 ч.1 ст.49 КК України, а саме пройшло 4 роки 2 місяці.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відомості про вчинення ОСОБА_5 нового злочину в період з 06.07.2021 до дня розгляду даного клопотання відсутні. Відповідно до довідки про судимості станом на 13.11.2025 відсутні нові судимості.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року (справа №127/26665/16-к; провадження №51-1066км20), положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Крім того ВП ВС у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Частиною 4 ст. 286 КПК України встановлено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Враховуючи викладене та те, що на даний час минули строки притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.347 КК України, передбачені ч.1 ст.49 КК України, а саме 3 роки, ОСОБА_5 нового злочину у цей період не вчиняла та згоду обвинуваченої на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, клопотання захисника підлягає задоволенню.

Що стосується поданих цивільних позовів суд зазначає наступне.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин у зв`язку із закриттям кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди та цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків слід залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілим право на його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2024 по справі № 930/497/23

Таким чином з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави підлягають стягненню судові витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 2 574,15 грн.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 284-286, 288, 369-372, 376 КПК України, ст. 49 КК України, суд

постановив:

Клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.347 КК України від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000384 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.347 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати на залучення експерта у зв?язку з проведенням експертизи під час досудового розслідування в розмірі 2 574 грн 15 коп.

Речові докази:

-транспортний засіб автомобіль «Toyota Camri», д.н.з. НОМЕР_1 , який був переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутим ОСОБА_6 ;

-фрагмент каменю чорного кольору, який поміщено до камери зберігання речових доказів ВП № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області знищити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином в розмірі 50 000 грн залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином в розмірі 21 231,25 грн залишити без розгляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Диканський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча ОСОБА_1