Справа № 930/3398/23
Провадження №11-кп/801/1087/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріли кримінального провадження № 0000370, внесеного до ЄРДР 20.10.2023 за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 16.09.2025, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілими.

Вирішено питання з речовими доказами.

В С Т А Н О В И В:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 16.09.2025 обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілими, за наступних обставин.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він будучи водієм, 20.10.2023 близько 15:40 год. керуючи технічно справним автомобілем «Opel Kadett» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по чистому дорожньому покритті, автодорогою М-30 у напрямку м. Немирів Вінницького району Вінницької області, неподалік населеного пункту с. Кароліна Вінницького району Вінницької області на 452км+800м, порушив Правила дорожнього руху України, а саме: не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, не впорався із керуванням на заокругленій ділянці дороги та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із зустрічним автомобілем «Daewoo Sens» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в напрямку м. Гайсин Вінницької області. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Daewoo Sens» ОСОБА_9 та пасажир даного автомобіля ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до комунального некомерційного підприємства «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 13.11.2023, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: гематом навколо обох очей, закритого перелому кісток носа, носової кровотечі, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий перелом обох кісток правого передпліччя в середній третині зі зміщенням уламків, який відноситься до середніх тілесних ушкоджень за відсутності небезпеки для життя та яке спричинило тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 10.11.2023, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садни в області грудної клітки справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, закритого перелому першого пальця лівої стопи, які відносяться до середніх і тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя та які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи від 14.11.2023, в діях водія автомобіля «Opel Kadett» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_8 вірно було кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали до суду заяви, в яких просили звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілими, а також відмовилися від цивільного позову до нього.

Суд першої інстанції, розглянувши подані заяви потерпілих, задовольнив їх та ухвалив звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілими, закривши кримінальне провадження.

На вказане судове рішення прокурор Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив змінити ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 16.09.2025, вказати у резолютивній частині ухвали вказівку про те, що відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз покласти на ОСОБА_8 , решту ухвали залишити без змін. .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 16.09.2025 щодо ОСОБА_8 постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає зміні.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілими та закриття кримінального провадження, неправильно застосував положення кримінального процесуального закону в частині розподілу процесуальних витрат.

Зокрема, на переконання прокурора, суд безпідставно поклав процесуальні витрати за проведення експертизи у сумі 5 975 грн на рахунок держави, тоді як відповідно до вимог ст. 126 КПК України такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого, навіть у випадку звільнення його від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.07.2018 року у справі № 127/184/17, відповідно до якої звільнення особи від кримінальної відповідальності не означає звільнення її від обов`язку компенсувати процесуальні витрати, понесені державою у зв`язку з розслідуванням кримінального правопорушення.

Крім того, суд, вирішуючи питання про розподіл процесуальних витрат, не навів мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність їх компенсації за рахунок держави, що свідчить про невідповідність ухвали вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

У судове засідання не з`явилися потерпілі.

Згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд може бути проведений за відсутності учасників судового провадження, якщо вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися, і від них не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Також, у судове засідання ОСОБА_8 не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений завчасно і належним чином шляхом надсилання останньому судової повістки, та відповідно до рекомендованого повідомлення № R 99 від 10.10.2025, ОСОБА_8 отримав її.

Жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від ОСОБА_8 до суду не надходило. Відомостей про наявність поважних причин його неявки також не встановлено, тому підстав для відкладення судового розгляду немає.

Неявка обвинуваченого у судове засідання, якщо вона не пов`язана з поважними причинами та не перешкоджає реалізації його права на захист, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті, оскільки апеляційний суд не має підстав вважати, що відсутність обвинуваченого може погіршити його становище чи вплинути на об`єктивність розгляду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що можливо провести судовий розгляд апеляційної скарги по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовільнити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілими, дійшов правильного висновку щодо застосування цього інституту, однак неправильно вирішив питання про розподіл процесуальних витрат, поклавши їх на рахунок держави без належного правового обґрунтування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наявних у матеріалах провадження довідок Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у кримінальному провадженні № 0000370 було проведено низку експертиз, а саме:

?експертизу № СЕ-19/102-23/19648-АВ від 04.12.2023 на суму 1 912 грн;

?експертизу № СЕ-19/102-23/19651-ІТ від 17.11.2023 на суму 1 195 грн;

?експертизу № СЕ-19/102-23/19650-ІТ від 17.11.2023 на суму 1 195 грн;

?експертизу № СЕ-19/102-23/19649-ІТ від 14.11.2023 на суму 1 673 грн.

Загальна вартість зазначених експертиз становить 5 975 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, які є процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні.

Вказані витрати були понесені державою у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин події, яка сталася з вини обвинуваченого. Таким чином, саме дії ОСОБА_8 стали безпосередньою причиною виникнення зазначених процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання про розподіл процесуальних витрат у кожному судовому рішенні, яким закінчується кримінальне провадження по суті.

Таким чином, питання про відшкодування вартості проведеної експертизи є обов`язковим для вирішення під час ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до положень ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальне правопорушення невеликої чи середньої тяжкості, може бути звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим. Такий порядок закриття кримінального провадження є формою нереабілітуючої підстави, оскільки свідчить про наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, однак виключає подальше провадження з огляду на волевиявлення потерпілого та згоду обвинуваченого.

Нереабілітуючий характер підстави означає, що суд не визнає особу невинуватою у вчиненні інкримінованого діяння, а лише припиняє провадження внаслідок досягнення сторонами примирення. При цьому особа, яка погодилась на таке вирішення справи, фактично відмовляється від використання своїх процесуальних прав на доведення невинуватості, а тому бере на себе обов`язок відшкодувати процесуальні витрати, понесені державою під час досудового розслідування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20 (провадження № 51-2331км21), закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України не звільняє особу від обов`язку сплати процесуальних витрат. Верховний Суд зазначив, що примирення сторін та застосування до особи більш м`якої форми завершення кримінального провадження, ніж постановлення обвинувального вироку, не скасовує факту наявності доказів її участі у вчиненні кримінального правопорушення та не є реабілітуючою підставою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23), де Суд наголосив, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз та інших слідчих дій, підлягають стягненню з цієї особи.

Отже, у разі коли кримінальне провадження закрито на підставі ст. 46 КК України, суд першої інстанції зобов`язаний вирішити питання про стягнення на користь держави процесуальних витрат, понесених органом досудового розслідування, зокрема витрат на проведення експертиз, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на нереабілітуючих підставах не усуває обов`язку особи компенсувати ці витрати.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 119 КПК України, суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, має право звільнити його від сплати процесуальних витрат повністю або частково, однак у такому випадку суд повинен навести у своєму рішенні мотиви, які обґрунтовують неможливість особи нести ці витрати, і вказати на джерело компенсації кошти Державного бюджету України.

У даному випадку суд першої інстанції не дослідив питання про майновий стан ОСОБА_8 , не витребував відповідних доказів, не встановив наявності обставин, що свідчили б про його неспроможність компенсувати витрати, і не зазначив жодних мотивів, якими керувався, приймаючи рішення про відшкодування таких витрат за рахунок держави.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до засад кримінального провадження, визначених ст. ст. 7 9 КПК України, судове рішення має забезпечувати баланс між інтересами особи та держави, ґрунтуватися на засадах верховенства права, законності, рівності всіх перед законом і невідворотності процесуальних наслідків вчиненого діяння.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілими є проявом гуманізму держави, проте воно не може тлумачитися як усунення будь-яких правових наслідків вчиненого правопорушення.

Примирення сторін і подальше звільнення від відповідальності не нівелює обов`язку відшкодувати державі понесені витрати, адже вони є наслідком здійснення процесуальних дій у межах кримінального провадження, необхідних для забезпечення принципу повного і неупередженого з`ясування обставин події, передбаченого ст. 22 КПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині покладення процесуальних витрат на державу суперечить змісту наведених норм, порушує принцип справедливого розподілу процесуальних обов`язків та не відповідає вимогам законності й обґрунтованості.

Суд без належних мотивів відступив від загального правила, передбаченого ст. 126 КПК України, не зазначивши причин, з яких витрати повинні бути компенсовані державним коштом, і не встановивши жодних виключних обставин для такого рішення.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що покладання процесуальних витрат на державу у випадках, коли особа фактично визнає свою вину та звільняється від відповідальності на нереабілітуючих підставах, суперечить меті інституту процесуальних витрат, яка полягає у справедливому розподілі тягаря витрат між учасниками кримінального провадження залежно від їх процесуальної поведінки.

В іншому випадку це створює ситуацію, коли держава несе необґрунтовані витрати, а особа, яка своїми діями спричинила їх виникнення, фактично уникає навіть мінімального відшкодування, що суперечить принципу правової відповідальності та суспільного балансу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням установлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно вирішив питання про розподіл процесуальних витрат, допустивши порушення вимог закону, що вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення.

Суд першої інстанції безпідставно поклав витрати за проведення експертиз на рахунок держави, не встановивши жодних об`єктивних причин, які б свідчили про неможливість їх відшкодування обвинуваченим. Враховуючи відсутність даних про скрутне матеріальне становище ОСОБА_8 чи інші обставини, які перешкоджали б оплаті витрат, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених процесуальних витрат на ОСОБА_8 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 16.09.2025, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілими змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали вказівку про те, що «процесуальні витрати на проведення судових експертиз у розмірі 5 975 гривень віднести на рахунок держави».

Доповнити ухвалу вказівкою, про те, що «стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 5 975 грн.»

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та

може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4