КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2060/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001148 від 18.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт, із забороною відчуження, користування та розпорядження, на майно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належить йому на праві власності, а саме:

- автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині задоволених вимог, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання лише в частині відчуження транспортного засобу, а в частині заборони користування та розпорядження - відмовити в задоволенні цих вимог.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, постановлена з істотними порушеннями вимог процесуального закону, зокрема ст. 132, 170, 173 КПК України, а висновки, викладені у ній, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, апелянт зазначає, що внаслідок позбавлення права користування транспортним засобом ОСОБА_9 не має можливості своєчасно та оперативно прибувати до м. Києва з метою безпосередньої участі у судових засіданнях, у тому числі, з питань обмеження його прав та свобод, що не дозволяє повноцінно реалізовувати своє право на захист та змагальність сторін.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 29.07.2025 оскаржувану ухвалу постановлено без виклику особи, що подає апеляційну скаргу, копію ухвали власник майна отримав 12.01.2026, а з апеляційною скаргою звернувся до суду 16.01.2026, відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Зі змісту вимог апеляційної скарги вбачається, що представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 оскаржує ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року лише в частині задоволених вимог клопотання прокурора про арешт автомобіля AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 , а тому, ухвала слідчого судді переглядається колегією суддів лише в оскаржуваній частині.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора розслідується низка кримінальних проваджень за фактами вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, у яких громадянин ОСОБА_11 , 1957 р.н., а також інші пов`язані із ним особи мають процесуальний статус підозрюваного.

Захист інтересів ОСОБА_11 у вказаних провадженнях здійснює адвокат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3155, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 19.09.2016).

У зв`язку із цим, приблизно у квітні 2025 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) у невстановленому місці у ОСОБА_9 спільно із невстановленою особою (далі - інший співучасник), яка діяла в інтересах ОСОБА_11 та пов`язаних із ним осіб, виник злочинний умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди уповноваженим особам, які займають відповідальне становище, з метою досягнення сприятливих для ОСОБА_11 процесуальних наслідків у розслідуваних щодо нього та пов`язаних осіб кримінальних провадженнях, зокрема шляхом уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, зміни процесуального статусу ОСОБА_11 та пов`язаних із ним осіб, скасування заходів забезпечення кримінального провадження, зміни кримінально-правової кваліфікації інкримінованих діянь на більш м`які, закриття кримінальних проваджень, застосування до підозрюваних меншої міри покарання тощо (далі - вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень на користь ОСОБА_11 та пов`язаних із ним осіб).

При цьому, згідно із спільним злочинним задумом завданням іншого співучасника було забезпечити наявність у ОСОБА_9 грошових коштів для надання неправомірної вигоди за вчинення дій на користь ОСОБА_11 та пов`язаних із ним осіб.

У свою чергу, ОСОБА_9 на виконання вказаних злочинних намірів почав підшукувати осіб, які могли виступити посередниками у наданні неправомірної вигоди службовим особам Головного слідчого управління Національної поліції України чи іншим службовим особам, уповноваженим на вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у кримінальних провадженнях, де ОСОБА_11 та пов`язані із ним особи є підозрюваними.

Таким чином, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час та місці, але не пізніше 14.06.2025 ОСОБА_9 узгодив із іншим співучасником загальну суму неправомірної вигоди у розмірі 1 (один) мільйон доларів США, яку вони мали намір передати через ОСОБА_12 уповноваженим службовим особам Головного слідчого управління Національної поліції України чи іншим уповноваженим службовим особам за вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень на користь ОСОБА_11 та пов`язаних із ним осіб.

10.07.2025 у вказаному кримінальному провадженні, відповідно до ст. ст. 276, 277, 278, 481 КПК України, складено та повідомлено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме у наданні неправомірної вигоди за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах третіх осіб, дій з використанням службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

09.07.2025 у ході проведення обшуків транспортних засобів, які перебувають у власності та користуванні підозрюваного ОСОБА_9 , дозвіл на проведення яких було надано ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2025, на підставі положень глави 16 КПК України, були вилучені:

- автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_9 та

- автомобіля TOYOTA VENZA, д.н.з. НОМЕР_3 білого кольору, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_9 , та який на праві власності зареєстровано за дружиною підозрюваного - ОСОБА_13 . Право власності на автомобіль за ОСОБА_13 зареєстровано 21.02.2022.

29.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва накладено арешт, із забороною відчуження, користування та розпорядження, на майно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належить йому на праві власності, а саме: автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, перевіривши наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, задовольнив клопотання про арешт автомобіля AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного, позаяк зазначені обставини підозри у вчиненні ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами, тобто, існують обґрунтовані підстави підозрювати його у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає, у тому числі, конфіскацію майна, а тому існує обґрунтований ризик відчуження, приховання чи знищення майна задля запобігання можливої конфіскації, у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, із забороною відчуження, користування та розпорядження, на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належить йому на праві власності, а саме на автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна та інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимог клопотання про арешт майна, із забороною користування вищевказаним автомобілем, не знайшли свого підтвердження матеріалах справи. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що клопотання та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру в тому, що власник майна може сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт, із забороною відчуження, користування та розпорядження, на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належить йому на праві власності, а саме: автомобіль AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_2 - необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_14

Судді:

ОСОБА_15 __________