ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/2671/24
Номер провадження: 11-кп/819/41/26
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні №0001644 від 08.09.2023 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Актюбінськ республіки Казахстан, працюючого на посаді водія в ПП «Корнет-стиль», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді «особистого зобов`язання», застосований стосовно ОСОБА_8 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 4275 (чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) коп.

Вказаним вироком також вирішене питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, що скоєний за наступних обставин.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.09.2023 близько 13:00 керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ» модель А081.10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Залізнична», розташованої по Миколаївському шосе в м. Херсон, поруч з будинком №13, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалася, порушуючи вимоги п.п.2.3(б), 21.4, 21.9 Правил дорожнього руху України, не переконавшись, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів, почав рух керованого ним автобусу до повного зачинення дверей, та допустив затискання дверцятами ноги пасажира ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стояв на першій сходинці центрального проходу, далі продовжуючи рух відчинив двері до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого відбувся наїзд правого заднього колеса автобусу на вищевказаного пасажира.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пасажиру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритих множинних переломів кісток тазу, закритих переломів крижі, остистих поперечних відростків 1-го, 2-го, 3-го поперекових хребців, рвані рани правої здухвинної ділянки, пахової ділянки, калитки, правої підколінної ямки, статевого члена, розрив сечового каналу, крововиливи в м`які тканини тазу, правого стегна, забій головного мозку, крововилив під м`яку мозкову оболонку головного мозку, які ускладнилися травматичним шоком важкого ступеню, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вказані наслідки знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , а саме:

- п. 2.3. б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п.21.4 «Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу»;

- п.21.9 «Перед поїздкою водій вантажного автомобіля повинен проінструктувати пасажирів про їх обов`язки та правила посадки, висадки, розміщення і поведінки в кузові. Починати рух можна, лише переконавшись, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів».

Вказані дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2025 року скасувати та постановити виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_8 .

У разі якщо суд дійде іншого висновку просить звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Захисник зазначає, що у даному кримінальному провадженні не проводилася судова автотехнічна експертиза відповідно до якої було б встановлено, як в даній дрожнньо-транспортній обстановці водій автобусу «БАЗ» ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху України, чи мав він технічну можливість попередити ДТП (наїзд на пішохода) з моменту виникнення небезпеки та які при цьому повинен був виконати вимоги Правил дорожнього руху України; чи дії водія ОСОБА_8 відповідали вимогам ПДР та чи знаходяться з технічної точки зору у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того суд послався на показання свідків, які не співпадають між собою щодо обставин події. Свідки перебували на значній відстані від місця ДТП та з ракурсу місця де вони перебували, не могли бачити дійсних обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено сукупності обставин, а саме діяння у виді порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також наявності причинного зв`язку між діями та наслідками, що настали.

Також зазначає, що не були допитані інші свідки вказаної події, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки обвинуваченому вдалося їх розшукати лише після прийняття рішення судом.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 просив не позбавляти його волі. Зазначив, що буде більш акуратним, кається та шкодує про вчинене.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо доведеності вини.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд оцінивши надані стороною обвинувачення докази прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На переконання колегії суддів вказаний висновок суду першої інстанції ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним, а дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, кваліфіковані вірно.

Так, під час судового розгляду обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину, пояснив, що 08.09.2023 року він під`їхав до зупинки «Залізнична». В салоні автобуса знаходились двоє пасажирів, ніхто з них не виходив й нові пасажири не заходили. На зупинці він стояв приблизно півтори хвилини, бачив чоловіка похилого віку, який декілька разів підходив до автобусу і відходив назад. Побачивши як чоловік відвернувся спиною, він закрив двері, оскільки зрозумів, що може їхати. Після того подивився у праве дзеркало, увімкнув поворот, подивився у ліве дзеркало, щоб пересвідчитись у відсутності перешкод. Далі, як зазначив обвинувачений, він почав перестроюватись в іншу смугу руху, в цей момент почув крики «стій» від пасажирів автобуса, після чого різко загальмував, а в праве дзеркало побачив як котиться пакет. В ході судових дебатів та під час проголошення останнього слова обвинувачений зазначив про те, що подія відбулась без умислу на те і має ознаки нещасного випадку, а також висловив свою думку з приводу того, що потерпілий, будучи особою дуже похилого віку, не розрахував свої сили, не впорався із ситуацією, внаслідок чого вилетів із автобуса. При цьому також зазначив про свою халатність в силу недостатнього знання технічних характеристик автобуса, яким він керував.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 надав аналогічні показання, які зводяться до того, що він виконав усі можливі дії для того щоб пересвідчитися у наявності у нього можливості почати рух автобусом, потерпілий перебував у сліпій зоні, а він не знав особливостей даного автобуса.

В той же час, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини щодо вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вина ОСОБА_8 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які місцевим судом згідно з вимогами ст.94 КПК України детально досліджено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності та взаємозв`язку.

Так, в ході судового розгляду було допитано свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що в день дорожньо-транспортної пригоди вона разом із товаришем на ім`я ОСОБА_13 пила каву на зупинці «Залізнична», де бачила як на зупинку під`їхав автобус синього кольору під №48. З нього почали виходити люди. Тим часом літній чоловік, при вході у задні двері, поставив праву ногу на сходинку, а лівою рукою взявся за поручень. В цей час двері почали зачинятись, а він впав. Водій проїхав приблизно 2-3 метри і зупинився, оскільки люди почали кричати і стукати руками по автобусу. Після цього водій вийшов, але до потерпілого не підходив, через деякий час сів знову в автобус і хотів поїхати. Також свідок зазначила, що швидку і поліцію викликала вона.

Також судом було допитано свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що 08.09.2023 року він, перебуваючи на зупинці загального транспорту «Залізнична», бачив як під`їхав автобус «Еталон» біло-синього кольору, з якого вийшло декілька осіб. В цей час потерпілий поставив одну ногу на сходи, але двері зачинилися, а автобус поїхав в іншу смугу руху на виїзд, протягнувши потерпілого. Через хвилину транспортний засіб зупинився, тому що люди почали кричати. В цей час потерпілий лежав на спині позаду від автобусу приблизно на відстані одного метра від нього, будучи в крові в паховій зоні. Свідок також зазначив, що поліцію викликала його подруга.

Також за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_15 , який показав, що він не був безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, натомість бачив як ОСОБА_8 від`їжджає від зупинку загального користування та під`їхав автобусом на його місце, яке звільнилось, побачивши при цьому, що обвинувачений різко загальмував на лівій смузі на дорозі, що має дві смуги руху в одному напрямку. Після того, як автобус попереду від`їхав, він побачив потерпілого, який лежав навпроти задніх дверей ногами в бік автобуса і не рухався.

Окрім показань вказаних свідків, суд узяв до уваги письмові докази, зокрема:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2023, який проводився слідчим СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_16 в присутні ОСОБА_8 та за участі двох понятих. Згідно вказаного протоколу, дорожньо-транспортна пригода відбулася в денний час доби по вулиці Миколаївське шосе, поруч з будинком № 13 в районі автобусної зупинки «Залізнична», а саме наїзд автобусу марки «БАЗ» модель А081.10, реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода. Проїзна частина горизонтальна ділянка, пряма в плані, дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе, чисте, дорожня розмітка відсутня, наявні дорожні знаки 5.41.1 (надземний пішохідний перехід). До протоколу додана план-схема на якій зображено кінцеве положення транспортного засобу після наїзду на пішохода та фототаблиця;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26.10.2023, яким було вилучено медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 323-МС від 31.10.2023 відповідно до якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритих множинних переломів кісток тазу, закритих переломів крижі, остистих поперечних відростків 1-го, 2-го, 3-го поперекових хребців, рвані рани правої здухвинної ділянки, пахової ділянки, калитки, правої підколінної ямки, статевого члена, розрив сечового каналу, крововиливи в м`які тканини тазу, правого стегна, забій головного мозку, крововилив під м`яку мозкову оболонку головного мозку, які ускладнилися травматичним шоком важкого ступеню, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;

- висновок судової-автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автобуса марки «БАЗ» модель А081.10, реєстраційний номер НОМЕР_1 № 23-4734 від 09.11.2023, відповідно до якого робоча гальмівна система, рульове керування досліджуваного автобуса перебували у працездатному стані та не мали несправностей. Система відкриття пасажирських дверей досліджуваного автобусу на момент ДТП перебувала в працездатному стані за умови приведення органів керування дверима у відповідний режим роботи відкриття, закриття із аварійним відкриттям та закриття із блокуванням аварійного відкриття;

Вказані докази отримано з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Дані, що містяться в наведених доказах узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 злочину (часу, місця, способу) та не містять суперечностей, у зв`язку із чим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги, вказавши на їх відповідність критеріями належності, допустимості, достатності та достовірності.

Посилання захисника на те, що показання допитаних свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не співпадають між собою щодо обставин події, а також те, що свідки перебували на значній відстані від місця ДТП та з ракурсу місця де вони перебували не могли бачити дійсних обставин справи, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи сторони захисту є безпідставними.

Так зі змісту показань даних свідків вбачається, що вони були очевидцями події ДТП та безпосередньо сприймали обставини події. Показання вказаних свідків в повній мірі узгоджуються між собою та описують єдину картину подій, що відбувались.

Так, свідок ОСОБА_12 зазначила, що «… літній чоловік, при вході у задні двері, поставив праву ногу на сходинку, а лівою рукою взявся за поручень. В цей час двері почали зачинятись, а він впав. Водій проїхав приблизно 2-3 метри і зупинився, оскільки люди почали кричати і стукати руками по автобусу

Свідок ОСОБА_14 щодо обставин ДТП пов`язаних із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень також зазначив, «… що потерпілий поставив одну ногу на сходи, але двері зачинилися, а автобус поїхав в іншу смугу руху на виїзд, протягнувши потерпілого. Через хвилину транспортний засіб зупинився, тому що люди почали кричати. В цей час потерпілий лежав на спині позаду від автобусу приблизно на відстані одного метра від нього, будучи в крові в паховій зоні.

Будь-яких відомостей про те, що вказані свідки перебували на значній відстані від місця події чи були наявні обставини, що перешкоджали їм сприймати відповідні події матеріали провадження не містять та стороною захисту не доведено.

Крім того, суд першої інстанції надав належну оцінку доводам сторони захисту щодо належності та допустимості показань вказаних свідків та констатував, що не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. Крім того, зазначені свідки були у встановленому КПК України порядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Що стосується письмових доказів, то під час розгляду справи в суді першої інстанції допустимість та належність вказаних доказів сторонами справи не оспорювалася. В ході апеляційного розгляду сторона захисту також не ставить під сумнів належність та допустимість письмових доказів. Доводи апеляційної скарги захисника зводяться до твердження про недостатність наявних у вказаних доказах відомостей для доведення винуватості обвинуваченого.

Однак апеляційний суд не погоджується із такими твердженнями захисника.

На переконання суду апеляційної інстанції, враховані місцевим судом письмові докази у сукупності із показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, факт керування ОСОБА_8 08.09.2023 близько 13:00 автобусом марки «БАЗ» модель А081.10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та знаходження на зупинці громадського транспорту «Залізнична», розташованої по Миколаївському шосе в м. Херсон, поруч з будинком №13, стороною захисту не оспорюється.

З огляду на те, що ОСОБА_8 виконував функції водія, який здійснював перевезення пасажирів на нього розповсюджувалися вимоги Правил дорожнього руху

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, у обстановці, що склалася на ОСОБА_8 , покладалися наступні обов`язки, що передбачені Правилами дорожнього руху а саме:

- п. 2.3. б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п.21.4 «Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу»;

- п.21.9 «Перед поїздкою водій вантажного автомобіля повинен проінструктувати пасажирів про їх обов`язки та правила посадки, висадки, розміщення і поведінки в кузові. Починати рух можна, лише переконавшись, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів».

Зі змісту наявних в матеріалах справи відомостей, вбачається, що ОСОБА_8 не дотримався вказаних вимог правил дорожнього руху.

Так, згідно висновку судової-автотехнічної експертизи № 23-4734 від 09.11.2023 автобус марки «БАЗ» модель А081.10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 мав робочу гальмівну система і рульове керування, які перебували у працездатному стані та не мали несправностей. Система відкриття пасажирських дверей досліджуваного автобусу на момент ДТП перебувала в працездатному стані за умови приведення органів керування дверима у відповідний режим роботи.

Водночас, керуючи технічно справним транспортним засобом, зокрема в частині системи відкриття пасажирських дверей, ОСОБА_8 перебуваючи на зупинці громадського транспорту проявив неуважність до дорожньої обстановки яка склалася, не переконався, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів, почав рух керованого ним автобусу до повного зачинення дверей, та допустив затискання дверцятами ноги пасажира ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стояв на першій сходинці центрального проходу, далі продовжуючи рух відчинив двері до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого відбувся наїзд правого заднього колеса автобусу на вищевказаного пасажира.

Вказані обставини в повній мірі підтверджуються показаннями допитаних свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які особисто бачили, як дверцятами автобуса було затиснуто ногу потерпілого після чого автобус під керуванням ОСОБА_8 почав рух, та потягнув за собою потерпілого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 323-МС від 31.10.2023 потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритих множинних переломів кісток тазу, закритих переломів крижі, остистих поперечних відростків 1-го, 2-го, 3-го поперекових хребців, рвані рани правої здухвинної ділянки, пахової ділянки, калитки, правої підколінної ямки, статевого члена, розрив сечового каналу, крововиливи в м`які тканини тазу, правого стегна, забій головного мозку, крововилив під м`яку мозкову оболонку головного мозку, які ускладнилися травматичним шоком важкого ступеню, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Сукупність наведених відомостей в повній мірі підтверджує, що ОСОБА_8 в обстановці, що склалася проявив неуважність та недбалість, порушивши вимоги п.2.3. б, п.21.4, п.21.9 Правил дорожнього руху, оскільки зобов`язаний був переконатися, що двері для входу і виходу пасажирів зачинені та створено належні умови для безпечного перевезення пасажирів, однак цього не зробив. Внаслідок такої недбалості потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

В даному випадку, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, очевидно, що саме порушення ОСОБА_8 вказаних положень правил дорожнього руху має прямий зв`язок з настанням тяжких наслідків у виді тілесних ушкоджень, оскільки невиконання обвинувачених зазначених правил призвело до затискання ноги потерпілого дверцятами автобуса та подальше спричинення тілесних ушкоджень через початок руху автобуса.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наявні в матеріалах справи докази у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Встановлення у даному кримінальному провадженні умислу на скоєння ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення не має правового значення, оскільки суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України характеризується необережністю, наявність якої підтверджена встановленими в ході судового розгляду відомостями.

Твердження захисника про те, що суд не встановив сукупності обставин, що передбачають відповідальність за ст.286 КК України є необґрунтованими, оскільки у своєму вироку суд констатував скоєння ОСОБА_8 порушень правил безпеки руху та експлуатації транспорту та наявність причинного зв`язку між діями та наслідками, що настали. Існування вказаних обставин перевірена та встановлена апеляційним судом, про що зазначено вище.

Щодо експертних досліджень.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що у даному кримінальному провадженні не проведено судову автотехнічну експертизу для з`ясування питань як мав діяти ОСОБА_8 відповідно до ПДР чи мав він технічну можливість попередити ДТП, а також чи наявний причинно наслідковий зв`язок між його діями та наслідками, то такі посилання захисника є безпідставними.

Дійсно, у справах про порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, призначення судових автотехнічних експертиз є загальною практикою, оскільки для з`ясування обставин ДТП у багатьох випадках необхідні відповідні спеціальні знання. Разом із тим, за змістом ч. 2 ст. 242 КПК, призначення таких експертиз не є обов`язковим. У деяких випадках обставини ДТП можуть бути встановлені на підставі дослідження сукупності інших доказів.

У цьому кримінальному провадженні місцевий суд обґрунтував свій висновок про порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху, на підставі сукупності інших допустимих і належних доказів, які були наведені вище і які дозволили суду першої інстанції встановити обставини ДТП відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

На переконання суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах прави відомості в повній мірі дозволяють надати оцінку діям ОСОБА_8 з точки зору дотримання ним Правил дорожнього руху та як наслідок наявності ознак кримінального правопорушення.

Як вже зазначалося, згідно висновку судової-автотехнічної експертизи № 23-4734 від 09.11.2023 автобус марки «БАЗ» яким керував ОСОБА_8 мав робочу гальмівну систему, рульове керування та систему відкривання пасажирських дверей.

Тобто з технічної точки зору, з огляду на робочий стан даних вузлів та агрегатів автобуса, такий стан транспортного засобу надавав обвинуваченому, належно виконуючи вимоги правил дорожнього руху, запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Щодо допиту свідків сторони захисту.

Що стосується твердження захисника про те, що не були допитані інші свідки вказаної події, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки обвинуваченому вдалося їх розшукати лише після прийняття рішення судом, то вказані обставини не можуть вказувати на неповноту судового розгляду, оскільки матеріали провадження не містять жодних відомостей з приводу того, що сторона захисту клопотала про допит даних свідків під час судового розгляду.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_15 , який показав, що він не був безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди, натомість бачив як ОСОБА_8 від`їжджає від зупинку загального користування та під`їхав автобусом на його місце, яке звільнилось, побачивши при цьому, що обвинувачений різко загальмував на лівій смузі на дорозі, що має дві смуги руху в одному напрямку. Після того, як автобус попереду від`їхав, він побачив потерпілого, який лежав навпроти задніх дверей ногами в бік автобуса і не рухався.

Суд першої інстанції надав належну оцінку показанням вказаного свідка та констатував, що його показання не підтверджують і не спростовують обставин винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Що стосується тверджень захисника про те, що не були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то захисник в своїй апеляційній скарзі посилається на вказані обставини як на недоліки судового розгляду, хоча відомостей про те, що сторона захисту заявляла клопотання про допит вказаних свідків під час розгляду справи матеріали провадження не містять.

Не містить такого клопотання і зміст апеляційної скарги. Сторона захисту під час апеляційного розгляду також не заявила клопотання про допит вказаних свідків.

Апеляційний суд звертає увагу, що надання під час апеляційного розгляду доказів, які не були досліджені судом першої інстанції можливе лише за наявності ряду умов, що передбачені ч.3 ст.404 КПК України.

Так вказаною нормою, передбачено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Водночас, стороною захисту клопотання про допит вказаних свідків під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось. Таке клопотання не заявлене і під час апеляційного розгляду, а також не надано відомостей, які б підтверджували, що про існування вказаних свідків стало відомо після ухвалення судового рішення.

Щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Згідно із ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про його особу, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України (перевищення швидкості, порушення правил проїду перехрестя, керування т/з, що має несправності), також притягався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв в громадських місцях, дрібне хуліганство, відсутність обставини, що пом`якшують покарання, а також обставин, що обтяжують покарання.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України в межах санкції цієї статті, наближеного до мінімального, у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

При цьому суд не знайшов підстав для застосування положень ст.69 та ст.75 КК України.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі захисника відсутнє будь-яке обґрунтування щодо доцільності звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, зокрема наявності обставин, які не враховані судом.

Доводи захисника про наявність підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, та з урахуванням обставин справи, а саме того, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, чим поставив під загрозу життя та здоров`я потерпілого, що свідчить як про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, так і особи винного.

Крім того, матеріали провадження не містять жодних відомостей про те, що попри спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 здійснював будь-які заходи щодо відшкодування потерпілому спричиненої шкоди, зокрема на лікування та реабілітацію. Не надано таких відомостей і в ході апеляційного провадження. За наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, щодо відсутності обставин, що пом`якшують покарання.

З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, захисником не наведено та в ході апеляційного провадження не встановлено, а тому підстави для застосування ст.75 КК України до ОСОБА_8 відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

А тому підстави для зміни вироку в частині призначення покарання також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку через недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України чи доцільності застосування ст.75 КК України, як про це ставить питання апелянт.

Істотних порушень КПК України, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4