ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/345/26 Справа № 202/4779/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, маючої на утриманні малолітнього сина 2012 року народження, офіційно працевлаштованої на посаді головного економіста Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Дніпро-Західний Донбас, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_7 строком на 2 місяці запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, тобто до 29 березня 2026 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) на підозрювану ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:

-не відлучатись з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22:00 години по 06:00 години, за винятком випадків, пов`язаних із рятуванням чи збереженням життя та здоров`я,

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не виїжджати за межі Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України ОСОБА_11 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено військовий стан на всій території України та діє по цей день.

Згідно наказу начальника ДМП ВКГ «ДЗД» № 84/1-к від 15.08.2017, призначена на посаду головного економіста ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_7 .

Відповідно п.1 розділу I «Загальні положення» посадової інструкції від 20.12.2022, затвердженої В.о. начальника ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_12 головного економіста ДМП ВКГ «ДЗД» - визначає функціональні обов`язки, права та відповідальність головного економіста, якими наділена ОСОБА_7 .

Так відповідно до I розділу посадової інструкції «Загальні положення» головного економіста:

1.2. Головний економіст відноситься до категорії «Керівники». Згідно Національного класифікатора України «Класифікатор професій ДК» 003-2010 має код 1231

1.3. Головний економіст є штатним працівником підприємства, призначається на посаду і звільняється з посади наказом начальника підприємства у встановленому трудовим законодавством порядку.

1.4. Головний економіст очолює планово-економічний відділ та підпорядковується начальнику підприємства, оперативно заступнику начальника підприємства.

1.5. Головному економісту безпосередньо підпорядковуються працівники планово-економічного відділу.

Згідно II розділу посадової інструкції «Завдання та обов`язки» головного економіста:

2.16. Забезпечує контроль по розробці штатних розкладів відповідно до нормативів чисельності та встановленим фондам оплати праці.

2.19. Керує працівниками планово-економічного відділу та розподіляє між ними посадові завдання та обов`язки.

2.20. Забезпечує виконання вимог посадових інструкцій підлеглими працівниками.

2.35. Контролює виконання посадових та робочих інструкцій, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку підлеглими працівниками.

2.36. Вимагає від працівників відділу збуту виконання своїх обов`язків та реалізації прав, що передбачені їх посадовими та робочими інструкціями.

2.40. Контролює оформлення на належному рівні документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у планово-економічному відділі.

2.43. Виконує накази, розпорядження, вказівки начальника підприємства.

2.44. Дотримується Антикорупційної програми.

2.45. Не вчиняє та не бере участі у вчиненні корупційних правопорушень, пов`язаних з діяльністю підприємства.

2.47. Невідкладно інформує осіб, визначених Антикорупційною програмою, про випадки вчинення підбурення до вчинення корупційного правопорушення, пов`язаного з діяльністю підприємства.

2.48. Невідкладно інформує осіб, визначених Антикорупційною програмою, про випадки вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень іншими працівниками підприємства або іншими особами.

Згідно IV розділу посадової інструкції «Відповідальність» головного економіста:

4.1. Неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених дійсною посадовою інструкцією - у межах, визначених чинним трудовим законодавством України.

4.2. Правопорушення, здійснені в процесі виконання своєї діяльності в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України.

4.3. Неналежне або несвоєчасне виконання наказів, розпоряджень та доручень керівництва.

4.4. Заподіяну підприємству шкоду - в межах, визначених чинним трудовим і цивільним законодавством України.

4.5. Порушення правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, нормативно-правових актів з охорони праці та пожежної безпеки.

4.7. Порушення вимог Антикорупційної програми.

Згідно доповнень та зміни до посадової інструкції затвердженої В.о. начальника ДМП ВКГ «ДЗД» від 12.06.2023 №132-П, а саме « ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ» Текст п.1.4. викласти в наступній редакції: Головний економіст очолює планово-економічний відділ та безпосередньо підпорядковується заступнику начальника підприємства згідно організаційної структури підприємства; «ЗАВДАННЯ ТА ОБОВ`ЯЗКИ» Текст п.2.30. викласти в наступній редакції: Виконує накази, розпорядження, вказівки начальника розпорядження, вказівки заступника начальника підприємства; «ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ» Текст п.4.3. викласти в наступній редакції: Неналежне або несвоєчасне виконання наказів, розпоряджень начальника підприємства та розпоряджень, вказівок заступника начальника підприємства.

Враховуючи вказане, відповідно п. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, як постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах в установах чи організаціях посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_7 , починаючи з 15.08.2017 року наділена організаційно-розпорядчими й адміністративно-господарськими функціями, у зв`язку з чим є службовою особою.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Статуту ДМП ВКГ «ДЗД» затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації за № Р-939/0/3-21 від 29.11.2021 (далі Статут) - підприємство утворене з метою забезпечення споживачів якісною питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспорту.

Згідно з пунктами 1-3, 6 розділу 3 Статуту:

- Підприємство є юридичною особою. Підприємство набуває прав та обов`язків юридичної особи з дати включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

- Основним плановим документом Підприємства є фінансовий план, відповідно до якого Підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

- Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України та цього Статуту.

- Підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також може мати товарний знак, який реєструється відповідно до законодавства.

Відповідно до пунктів 8, 11 розділу 5 Статуту:

- Підприємство створює за рахунок прибутку спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов`язаних з його діяльністю: амортизаційний фонд; фонд розвитку виробництва; фонд споживання (оплати праці); резервний фонд; інші фонди.

- Фонд споживання (оплати праці) створюється в розмірах, які визначаються згідно із законодавством.

Пунктами 1-6 розділу 7 Статуту визначено:

- Управління Підприємством здійснюється відповідно до цього Статуту його начальником, який підзвітний Уповноваженому органу управління.

- Начальник Підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління.

- З начальником Підприємства укладається контракт, у якому визначаються строк найму, його права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

- Начальник Підприємства призначається на посаду у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

- Начальник Підприємства самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління.

- Начальник Підприємства та головний бухгалтер несуть персональну відповідальність за додержання порядку ведення і достовірність обліку та статистичної звітності.

Так, у невстановлений під час досудового розслідування час та в невстановленому місці, але не пізніше 2022 року, у невстановленої посадової особи з числа керівників ДМП ВКГ «ДЗД», що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Воронове, вулиця Дніпровська, будинок 28, яка мала коло знайомств серед офіційно не працевлаштованих осіб, зацікавлених у набутті пенсійного стажу, страхового та грошового забезпечення, виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Достеменно розуміючи, що у ДМП ВКГ «ДЗД» працює велика кількість людей, які щомісячно отримують заробітну плату, предметом злочину обрала грошові кошти фонду заробітної плати підприємства.

У подальшому, невстановлена посадова особа з числа керівників ДМП ВКГ «ДЗД», усвідомлюючи неможливість самостійної реалізації раніше сформованого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, а саме грошовими коштами, передбаченими для виплати заробітної плати працівникам ДМП ВКГ «ДЗД», з метою їх незаконного обернення на користь третіх осіб, діючи умисно та з корисливих мотивів, розробив злочинний план і механізм його реалізації.

Вказаний план передбачав залучення до злочинної схеми інших службових осіб ДМП ВКГ «ДЗД», наділених організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, визначення способу фіктивного працевлаштування осіб у безпосереднє підпорядкування, організацію складання та затвердження табелів обліку робочого часу з внесенням завідомо неправдивих відомостей, а також створення умов для подальшого нарахування заробітної плати як об`єкта злочинного посягання.

З цією метою, у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 2022 року, невстановлена посадова особа з числа керівників ДМП ВКГ «ДЗД», діючи умисно та з корисливих мотивів, у межах заздалегідь розробленого злочинного плану, спрямованого на заволодіння грошовими коштами, передбаченими для виплати заробітної плати працівникам ДМП ВКГ «ДЗД», при невстановлених обставинах під час зустрічі з менеджером з персоналу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_13 та начальником планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_7 , визначив їх як можливих співучасників злочинної діяльності. Використовуючи свій службовий авторитет, вплив та їх службову підпорядкованість, довів до їх відома загальний злочинний задум і механізм його реалізації, що полягав у працевлаштуванні за його вказівками осіб з числа його знайомих та у подальшому систематичному внесенні й затвердженні завідомо недостовірних відомостей до табелів обліку робочого часу працівників ДМП ВКГ «ДЗД» щодо кількості відпрацьованих годин і днів.

У свою чергу, менеджер з персоналу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_13 та начальник планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь (як дій так і бездіяльності), передбачали його суспільно небезпечні наслідки і бажали їх настання, тобто діючи умисно, з мотивів сприяння незаконним діям невстановленої посадової особи з числа керівництва ДМП ВКГ «ДЗД», спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, а саме грошовими коштами, передбаченими на виплату заробітної плати працівникам ДМП ВКГ «ДЗД», з корисливих мотивів, на вказану пропозицію погодилися, продемонструвавши таку згоду своїми подальшими активними діями.

Згідно розподілу ролей у злочинній схемі, ОСОБА_13 мала здійснювати кадрове оформлення, складати і затверджувати табелі від імені менеджера з персоналу, а ОСОБА_7 - складати та затверджувати табелі від імені начальників відповідних відділів, що створювало умови для подальшого незаконного нарахування заробітної плати, як об`єкта злочинного посягання.

Далі, невстановлена посадова особа з числа керівників ДМП ВКГ «ДЗД», достовірно знаючи про наявність у штаті планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД» вакантної посади провідного економіста, запросила з кола своїх знайомих ОСОБА_14 , яка, у свою чергу, шукала можливість отримання страхового та пенсійного стажу, а також грошового забезпечення, та запропонувала їй офіційне працевлаштування у ДМП ВКГ «ДЗД» на зазначену посаду.

При цьому істотними умовами такого працевлаштування було те, що ОСОБА_14 буде офіційно працевлаштована на посаді провідного економіста, їй буде нараховуватися страховий та пенсійний стаж, а також грошове забезпечення у вигляді заробітної плати, однак фактично на роботу вона виходити та покладені на неї трудові обов`язки виконувати не буде, а нарахована та виплачена на її банківський рахунок заробітна плата використовуватиметься нею на власний розсуд.

На вказану пропозицію ОСОБА_14 погодилася та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.05.2022, з метою реалізації злочинного плану, за невстановлених обставин, надала співучаснику злочину - менеджеру з персоналу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_13 копію паспорта громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, оригінал трудової книжки та власноруч написала заяву про призначення на посаду провідного економіста планово-економічного.

З метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами, передбаченими на оплату заробітної плати працівникам ДМП ВКГ «ДЗД», на користь ОСОБА_14 , шляхом зловживання службовим становищем, діючи за попередньою змовою групою осіб, із прямим умислом та реалізуючи єдиний злочинний план, співучасник злочину - менеджер з персоналу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_13 здійснила працевлаштування ОСОБА_14 на посаду провідного економіста планово-економічного відділу ДМР ВКГ «ДЗД» шляхом складення наказу (розпорядження) про прийняття на роботу, заведення особової картки.

Відповідно до наказу №46-К від 30.05.2022, ОСОБА_14 призначена на посаду провідного економіста планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД».

У свою чергу, начальник планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, із прямим умислом, реалізуючи єдиний злочинний план, достовірно знала, що ОСОБА_14 фактично не виконуватиме функціональні обов`язки та не виходитиме на роботу на посаді провідного економіста. При цьому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачала та бажала настання суспільно небезпечних наслідків, тобто діяла з прямим умислом, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем в інтересах ОСОБА_14 , з метою заволодіння чужим майном - грошовими коштами підприємства у вигляді заробітної плати, нарахованої за період з червня 2022 року по квітень 2024 року. У зв`язку з цим, будучи службовою особою та відповідальною за достовірність відомостей, що вносяться до табелів обліку використання робочого часу, перебуваючи у службовому кабінеті ДМП ВКГ «ДЗД» за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, 19, упродовж зазначеного періоду, впродовж робочого часу, умисно вносила до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, щодо нібито відпрацьованих ОСОБА_14 годин і робочих днів щомісячно, що стало підставою для незаконного нарахування та подальшого заволодіння грошовими коштами, тоді як ОСОБА_14 фактично на роботу не виходила та покладені на неї посадові обов`язки не виконувала.

При цьому, з метою надання табелям обліку використання робочого часу працівників планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД» із внесеними недостовірними відомостями, статусу офіційних документів, що містять завідомо неправдиві відомості, начальник планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД» ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків, умисно завіряла зазначені табелі власним підписом та систематично, щомісячно, у період з червня 2022 року по квітень 2024 року, передавала їх до кадрової служби ДМП ВКГ «ДЗД» співучаснику злочину - менеджеру з персоналу ОСОБА_13 , чим надала таким документам юридичної сили офіційних та забезпечила їх подальше використання як безпосередньої підстави для незаконного нарахування та виплати заробітної плати.

У свою чергу, співучасник злочину - менеджер з персоналу ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою групою осіб та реалізуючи єдиний злочинний умисел, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 фактично не виконує свої функціональні обов`язки та не працює на посаді провідного економіста планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем в інтересах ОСОБА_14 , з метою подальшого привласнення заробітної плати останньою, перебуваючи у службовому кабінеті приміщення ДМП ВКГ «ДЗД» за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Воронове, вул. Дніпровська, буд.28, виконувала свій підпис у табелях обліку використання робочого часу, чим підтверджувала вигляд офіційності наведених документів. Надалі щомісяця, у період з червня 2022 року по квітень 2024 року, вона передавала зазначені табелі до бухгалтерії ДМП ВКГ «ДЗД» для нарахування заробітної плати.

Таким чином, у період з червня 2022 року по квітень 2024 року, на підставі внесення до табелів обліку використання робочого часу працівників завідомо неправдивих відомостей щодо кількості відпрацьованих годин і днів провідного економіста планово-економічного відділу ДМП ВКГ «ДЗД», а також видачі таких завідомо неправдивих офіційних документів, ОСОБА_14 незаконно було нараховано заробітну плату на загальну суму - 870 887,13 грн., з якої після вирахування податків ПДФО та військового збору виплачено на банківську картку - 692 693,79 грн., яку вона використала на власний розсуд.

Таким чином, унаслідок умисних, протиправних та узгоджених між собою дій зазначених учасників групи, спрямованих на незаконне заволодіння бюджетними коштами, з ДМП ВКГ «ДЗД» було безпідставно перераховано грошові кошти під виглядом виплати заробітної плати на користь зацікавлених осіб на загальну суму - 692 693,79 грн., чим підприємству завдано матеріальної шкоди у зазначеному розмірі.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 , що виразились у службовому підробленні, тобто у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК.

03.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК.

28.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи.

Вважає, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, який не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 .

В обґрунтування зазначає, що слідчий суддя при ухваленні рішення не врахував тяжкість інкримінованих правопорушень, характер вчинених злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК, які дають підстави вважати, що підозрювана може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення нею даних злочинів, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчиняти нові злочини.

Таким чином, прокурор стверджує, що в матеріалах справи є беззаперечні дані про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що застосування до підозрюваної ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, та не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року та постанови нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та альтернативою внесення застави у розмірі - 962 224,00 грн, з покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися за межі населеного пункту в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками по справі; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що мають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_8 подані заперечення, в яких від наводить свої аргументи на спростування доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, та альтернативною внесення застави у розмірі - 962 224,00 грн, вислухавши думку підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 та обираючи стосовно неї інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК, а також на наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваної перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, всупереч доводам прокурора, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливості підозрюваної ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ці висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-8).

Водночас, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги прокурора про наявність існування ризиків, передбачених п.п.2,5 ч.1 ст.177 КПК, оскільки як вбачається із змісту поданого клопотання існування таких ризиків, як то знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити новий злочин, слідчим заявлено, та, відповідно, слідчим суддею встановлено не було.

Отже, всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень та ймовірність призначення їй тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів її переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчать про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрювана ОСОБА_7 після застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби у даному кримінальному провадженні, порушувала умови та не дотримувалася покладених на неї обов`язків, або намагалася переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 , яка своєчасно з`являється за викликом до слідчого та прокурора.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі доведеності її винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваної, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, яка заміжня, має на утримання неповнолітню дитину, офіційно працевлаштована, має постійне місце проживання, раніше не судима, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту у період часу з 22:00 години по 06:00 години, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а покладені на неї згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленому ризику, передбаченому п.4 ч.1 ст.177 КПК.

У випадку недотримання підозрюваною ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби стосовно підозрюваної ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 січня 2026 рокупро застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 строком на 2 місяці запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, тобто до 29 березня 2026 року, включно, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4