КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3275/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

02 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16.02.2026 року включно. Наявний альтернативний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме заставу в сумі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, а також покладені на нього обов`язки в разі внесення застави залишено без змін.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, не зменшилися, а саме: ризик переховування від суду, про що свідчать такі обставини, як тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що полягає в позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, відсутність даних щодо соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність щодо іншого кримінального провадження №0000078 від 10.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке перебуває в провадженні сектору дізнання відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відомості про працевлаштування обвинуваченого або про його джерело доходу відсутні, ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимим.

Вищенаведене, на думку суду, також унеможливлює застосування щодо обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі не забезпечать запобіганню встановленим ризикам та виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України та можуть негативно вплинути на перебіг судового розгляду даного кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що під час розгляду клопотання в суді першої інстанції ні прокурор під час судового засідання, ні суд у своїй ухвалі, в порушення процесуальних норм, не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку апелянта, викладені в ухвалі обставини для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , зводяться виключно до припущень прокурора, що не може слугувати підставою для обрання саме такого виду запобіжного заходу. Зокрема, судом не проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України, без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № №0000124 від 23.10.2024 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що характер висунутого обвинувачення,тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що полягає в позбавленні волі на строк від п`яти до восьми років, дані щодо особи обвинуваченого, якийраніше неодноразово судимий та щодо якого в провадженні сектору дізнання відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000078 від 10.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відсутність відомостей про працевлаштування обвинуваченого або про його інше джерело доходу, як і даних про соціальні зв`язки обвинуваченого, що у своїй сукупності дає достатні підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що наведені в клопотанні прокурора ризики не підтверджені доказами, колегія суддів вважає неспроможними, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону, в тому числі і обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, які судом було перевірено та надано належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативи у виді застави, а не інший запобіжний захід, у виді особистого зобов`язання, як про це просить захисник має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року, якою продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16.02.2026 включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4