Справа № 591/5356/25
Провадження № 1-кп/591/177/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 323 КПК України кримінальне провадження № 0000215 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, уродженця м. Кіровськ, Луганської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Ст.ст. 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є РФ, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. 24 серпня 1991 року Верховною Радою УРСР схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і США підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до п.п. 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в СНД від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та РФ, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом РФ від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2, 3 зазначеного Договору, РФ зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія АР Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України. Ст.ст. 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Згідно зі ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до ст.ст. 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: АР Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, АР Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Питання про зміну території або конституційного ладу в Україні вирішуються виключно на всеукраїнському референдумі, який може бути назначений тільки Верховною Радою України, при цьому остання не надавала свого дозволу на проведення всеукраїнського референдуму щодо зміни меж території України та конституційного ладу в України.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні, основні засади якого визначено в розділах І, III, XIII Конституції України, належить виключно народові. Тобто, тільки народ має право безпосередньо, шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Згідно ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Ст. 8 Конституції України зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до Звернення Верховної Ради України до ООН, Європейського Парламенту, ПАРЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання РФ державою-агресором, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Верховною Радою України визнано РФ державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку.

Крім того, в порушення норм міжнародного гуманітарного права, Президент РФ, а також інші представники військово-політичного керівництва РФ, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї ОООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали із залученням підрозділів ЗС РФ агресивну війну та військовий конфлікт на території України.

З 19 лютого 2014 року представниками РФ розпочато збройне вторгнення ЗС РФ, яке керівники РФ назвали переміщенням військових підрозділів у межах звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території АРК і м. Севастополя. 18 березня 2014 р. РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно з цим протягом березня та на початку квітня 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, у яких були розташовані органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено незаконне псевдо державне утворення «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську незаконне псевдо державне утворення «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які досі функціонують.

В результаті вчинення вказаних дій військовими формуванням держави-агресора РФ було тимчасово окуповано частину територій України, перелік яких затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 (із змінами), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004.

Так, 21 лютого 2022 року Президент РФ підписав указ про визнання незалежності «ДНР» та «ЛНР», а також підписав з «республіками» договори про дружбу, співпрацю та допомогу. 22 лютого 2022 року Президент РФ, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено. 24 лютого 2022 року о 5 годині Президент РФ оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні. В подальшому ЗС РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05:00 годині, за наказом Президента РФ, РФ незаконно вторглась на територію Україну та здійснила збройний напад, застосовуючи ЗС РФ.

Так, одним із першочергових етапів реалізації злочинного умислу щодо збройного нападу на державу Україна передбачалося здійснення вторгнення найбільш підготовлених та мобільних підрозділів ЗС РФ, в тому числі спеціального призначення, на територію держави Україна для організації силових захоплень та взяття під контроль будівель і споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі та здійснення силового впливу на їх діяльність; блокування та взяття під контроль військових частин ЗС України, ДПС України, підрозділів Внутрішніх військ МВС України для перешкоджання їх законній діяльності щодо відсічі збройної агресії РФ, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості; перекриття та блокування авіаційного, транспортного та морського сполучення по території держави Україна з метою недопущення пересування військових підрозділів ЗС України та представників правоохоронних органів для протидії збройній агресії ЗС РФ; пошкодження військових об`єктів ЗС України, які мають важливе оборонне значення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державний кордон України, який проходить територіями АР Крим, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської, та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Відповідно до Концепції (основ державної політики) національної безпеки України національна (у тому числі державна) безпека України передбачає відсутність загрози у сферах: політичній, економічній, соціальній, воєнній, екологічній, науково-технологічній, інформаційній, і полягає зокрема: у безпеці конституційного ладу і державного суверенітету України, невтручанні у внутрішні справи України з боку інших держав, відсутності сепаратистських тенденцій в окремих регіонах та у певних політичних сил в Україні, непорушення принципу розподілу влади, злагодженості механізмів забезпечення законності і правопорядку (в політичній сфері); у відсутності проблем ресурсної, фінансової та технологічної залежності національної економіки від інших країн, невідпливі за межі України інтелектуальних, матеріальних і фінансових ресурсів (в економічній); у відсутності посягань на державний суверенітет України та її територіальну цілісність (у воєнній); у відсутності науково-технологічного відставання від розвинутих країн (у науково-технологічній); у невитоку інформації, яка становить державну та іншу передбачену законом таємницю, а також конфіденційної інформації, що є власністю держави (в інформаційній сфері).

Державна безпека - це відсутність загрози, стан захищеності життєво-важливих інтересів держави від внутрішніх і зовнішніх загроз в усіх вказаних вище сферах життєдіяльності держави.

Територіальна цілісність держави передбачає, що всі складові території держави (адміністративно-територіальні одиниці) перебувають в нерозривному взаємозв`язку, характеризуються єдністю і не мають власного суверенітету.

Територіальна недоторканність - це захищеність території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань, що можуть стосуватися незаконної зміни території України, визначеної рішеннями Верховної Ради України і міжнародними договорами України.

Обороноздатність означає підготовленість держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту. Складовими такої підготовленості є сукупність економічного, політичного, соціального, наукового, морально-психологічного і суто військового потенціалів. Стан обороноздатності України відображають її мобілізаційні можливості, кількість і якість Збройних Сил, їх здатність швидко переходити на військовий стан, організовано вступати у воєнні дії та успішно виконувати завдання по обороні від агресії.

Інформаційна безпека України складова частина національної безпеки України, стан захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу, інших життєво важливих інтересів людини, суспільства і держави, за якого належним чином забезпечуються конституційні права і свободи людини на збирання, зберігання, використання та поширення інформації, доступ до достовірної та об`єктивної інформації, існує ефективна система захисту і протидії нанесенню шкоди через поширення негативних інформаційних впливів, у тому числі скоординоване поширення недостовірної інформації, деструктивної пропаганди, інших інформаційних операцій, несанкціоноване розповсюдження, використання й порушення цілісності інформаціі? з обмеженим доступом.

Загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються РНБО України і затверджуються указами Президента України.

Згідно стратегії національної безпеки України, затвердженої Указом Президента України від 14 вересня 2020 року № 392/2020, спеціальні служби іноземних держав, насамперед РФ, продовжують розвідувально - підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу.

Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому неодноразово продовжено по теперішній час.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , являючись уродженцем м. Кіровськ, Луганської області, не будучи прихильником української державності, самостійності та незалежності України, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання в дусі комуністичних ідей та імперської російської ідеології, після подій 2014 року вирішив порушити правовий зв`язок з державою Україною, який до того знаходив свій вияв у взаємних правах та обов`язках, та набути громадянство РФ без позбавлення українського.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, будучи достовірно обізнаним щодо силового захоплення частини території Донецької та Луганської областей незаконними збройними формуваннями за підтримки ЗС РФ, маючи паспорт громадянина України серійний номер НОМЕР_1 від 26.12.2003, отримав паспорт громадянина незаконного псевдо державного утворення «ЛНР» за № НОМЕР_2 , виданий 11.11.2019 (російською мовою) «Кировским ГОВД МВД Луганской Народной Республики», та у подальшому отримав паспорт громадянина РФ № НОМЕР_3 , виданий 11.02.2020 (російською мовою) «ГУ МВД России по Ростовской области».

Зокрема, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 30 липня 2019 року у громадянина України ОСОБА_7 , на якого згідно із ст. 65 Конституції України покладається обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, виник злочинний умисел направлений на вчинення державної зради, тобто діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, вираженого у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту.

На виконання свого злочинного умислу, громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи у тимчасово окупованому РФ м. Кіровськ, Луганської області, добровільно, 30 липня 2019 року, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, усвідомлюючи, що РФ розв`язано збройний конфлікт на території України, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, в умовах збройного конфлікту, перейшов на бік ворога: вступив на військову службу за контрактом строком 1 рік до незаконного збройного формування (далі НЗФ) « НОМЕР_4 батальйон територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_5 ), яке перебуває у складі 2-го армійського корпусу РФ. При цьому, у подальшому ОСОБА_7 не вчинив жодних дій направлених на ухилення від проходження служби в збройних формуваннях держави агресора РФ, або на добровільну здачу в полон ЗСУ. Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_5 від 03.08.2020 № 146, ОСОБА_7 звільнений зі служби за контрактом та виключений зі списків особового складу вказаної військової частини.

Так, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

Разом з тим, ОСОБА_7 , як громадянин України, будучи обізнаним про те, що ЗС РФ, НЗФ т.зв. «ЛНР» та «ДНР» своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його служба в НЗФ т.зв. «ЛНР», а саме у « НОМЕР_6 батальйоні територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_5 ) передбачатиме участь у таких бойових діях. Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , діючи умисно, у період часу з 30.07.2019 по 03.08.2020 проходив військову службу за контрактом у НЗФ т.зв. «ЛНР», а саме у « НОМЕР_6 батальйоні територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_5 ), створення та діяльність якого не передбачена законодавством України.

Вказане НЗФ, створене на тимчасово окупованій території, має організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники незаконного збройного формування проходили військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Луганської області, підконтрольній т.зв. «ЛНР», а також на території РФ; у своєму володінні мали та відкрито носили вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили військову польову форму зразка ЗС РФ.

Перебуваючи у складі НЗФ « НОМЕР_4 батальйон територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_5 ), наказом командира вказаного формування №142 від 30.07.2019, ОСОБА_7 призначений на посаду «стрелок».

У подальшому, наказом командира НЗФ « НОМЕР_4 батальйон територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_5 ) №167 від 03.09.2019, ОСОБА_7 призначений на посаду «командир отделения», наказом № 39 від 02.03.2020 «командир отделения командир боевой машини», наказом № 41 від 04.03.2020 «стрелок».

Після звільнення із військової служби за контрактом у складі НЗФ « НОМЕР_4 батальйон територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» (в/ч НОМЕР_5 ), 05.08.2020 ОСОБА_7 отримав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_7 , видане (російською мовою) «Военным комиссариатом Луганской Народной Республики».

Так, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно долучився до незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території та брав безпосередню участь у веденні бойових дій проти ЗС України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

У подальшому, не зупинившись на скоєному, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, військовозобов`язаним, оскільки під час дії воєнного стану за законом мобілізувати можуть такі категорії чоловіків, як придатних за станом здоров`я віком від 25 до 60 років без досвіду військової служби, так і обмежено придатних з досвідом та без досвіду служби, але, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку в умовах військового стану, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора вирішив стати на шлях протиправної діяльності та вчинив злочин проти основ національної безпеки України, пов`язаний з державною зрадою, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у ЗС України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно не пізніше серпня 2022 року вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) РФ.

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Солнечногірськ, Московська область, РФ, за власною ініціативою, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України, в умовах воєнного стану перейшов на бік ворога, а саме: 02.08.2022 р., перебуваючи на території країни-агресора, а саме в м. Солнечногірськ Московської область, РФ, уклав контракт з МО РФ про проходження військової служби в ЗС РФ строком на 3 місяці. Одразу після підписання контракту, був направлений для проходження служби до в/ч НОМЕР_8 , НОМЕР_9 гвардійський мотострілецький орденів Суворова та ОСОБА_8 полк формування мотострілецьких військ Сухопутних військ РФ, м. Богучар, Воронезька область, РФ.

У подальшому, з 03.08.2022 по 03.11.2022 у складі ІНФОРМАЦІЯ_3 був відряджений в Харківську область, де, будучи військовослужбовцем ЗС РФ, маючи військове звання старший сержант, виконував бойові завдання. Під час виконання бойових завдань використовував позивний « ОСОБА_9 ».

При цьому, ОСОБА_7 не вчинив жодних дій направлених на ухилення від проходження служби в ЗС РФ, або на добровільну здачу в полон ЗС України. Встановлено, що 27.01.2023 ОСОБА_7 набув статусу ветерана бойових дій, отримавши посвідчення серія НОМЕР_10 , видане управлінням кадрів Західного військового округу МО РФ.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , добровільно за власною ініціативою, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, 22.12.2023 року став на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , де 08.01.2024 року повторно уклав контракт з МО РФ про проходження військової служби в ЗС РФ строком на 1 рік. Після цього 11.01.2024 ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем ЗС РФ, маючи військове звання старший сержант, був направлений до м. Севастополь, АР Крим, де поступив у розпорядження командування в/ч НОМЕР_11 - 47-ма мотострілецька дивізія (47 мсд) тактичне з`єднання Сухопутних військ РФ, що знаходиться у складі НОМЕР_12 загальновійськової армії.

Встановлено, що окремі підрозділи 47-ї мотострілецької дивізії, надавалися НОМЕР_13 окремій бригаді морської піхоти, та були задіяні в боях у Запорізькій та Херсонській областях.

Так, перебуваючи у АДРЕСА_2 , з січня 2024 року, ОСОБА_7 проходив службу за контрактом у в/ч НОМЕР_14 у складі НОМЕР_15 окремої гвардійської бригади морської піхоти ЗС РФ, де був призначений на посаду стрільця. В подальшому 02.02.2024 року ОСОБА_7 у складі НОМЕР_15 окремої гвардійської бригади морської піхоти ЗС РФ був передислокований до АДРЕСА_3 , де виконував бойові задачі, як військовослужбовець ЗС РФ до 24.07.2024 року.

В подальшому ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем ЗС РФ, маючи військове звання старший сержант, у складі НОМЕР_15 окремої гвардійської бригади морської піхоти ЗС РФ був передислокований до Суджанського району Курської області, РФ.

Під час наступу ЗСУ в Курській області РФ 08.08.2024 року, ОСОБА_7 , як військовослужбовець НОМЕР_15 окремої гвардійської бригади морської піхоти ЗС РФ, був взятий в полон військовослужбовцям ЗСУ, тим самим було припинено його протиправну діяльність.

Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений період часу, а саме з серпня 2022 року по серпень 2024 року вчинив кримінально карані дії, пов`язані з державною зрадою, вчиненою в умовах воєнного стану, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є:

- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України та корисливий мотив;

- мета - заподіяння шкоди національній безпеці України;

- перехід на бік ворога та здійснення ним підривної діяльності проти України у вигляді участі в бойових діях на боці ворога у лавах ЗС РФ у зв`язку з добровільним укладанням контрактів з МО РФ;

- добровільний характер його протиправної, злочинної діяльності, здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу.

Згідно позиції сторони захисту, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначених злочинів не доведена, оскільки не подано достатніх доказів на підтвердження обставин обвинувачення.

Проте, на думку суду, вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, переконливих підстав для недовіри яким, чи щодо неналежності та недопустимості яких суду не було наведено, зокрема:

-копіями документів особової справи військовополоненого ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 146-157);

-протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 , в якому містяться фотокопії документів останнього, в тому числі щодо проходження служби в ЗС РФ, НЗФ та щодо його громадянства України (т. 1 а.с. 159-197);

-протоколом огляду інтернет сторінки стосовно НЗФ, в якому проходив службу ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 205-211);

-інформацією з уповноважених державних органів України, згідно якої громадянство України ОСОБА_7 не припинялось, останній потрапив в полон як представник ЗС РФ та був виданий державі-агресору по обміну як військовополонений (т. 1 а.с. 212-217);

-показаннями свідка ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_7 , отриманими в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України (допит цих осіб в суді неможливий, з огляд на їх обмін як військовополонених), протоколом пред`явлення для впізнання, якими підтверджується добровільна участь ОСОБА_7 в бойових діях проти України на боці ворога (т. 1 а.с. 227-250).

Подані стороною обвинувачення докази узгоджуються між собою, є логічними, послідовними та такими, що цілком переконливо та беззаперечно підтверджують добровільну участь в НЗФ та в бойових діях обвинуваченого ОСОБА_7 в складі ЗС РФ проти України, тобто на боці ворога, що посягає на територіальну цілісність та суверенітет України.

При цьому, ОСОБА_7 залишається громадянином України, не відмовився та не припинив в передбаченому законом порядку громадянства нашої країни, не здійснив жодних дієвих заходів для цього, в тому числі шляхом звернення до уповноважених в вирішенні питання громадянства державних органів України.

Крім цього, суд вважає за необхідне зауважити про те, що з наданих матеріалів, зокрема з судових рішень, вбачається, що стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, зокрема, здійснювались його виклики, вживались заходи для встановлення його місцезнаходження та сповіщення, він був забезпечений захисником.

Таким чином, факт скоєння ОСОБА_7 наведених кримінальних правопорушень суд вважає доведеним, зазначені обставини встановленими, а його дії кваліфікує за ч.ч. 1, 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України, оскільки він, як гр-н України своїми умисними, протиправними діями вчинив державну зраду в період збройного конфлікту та в умовах воєнного стану на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога та приймав участь в діяльності не передбачених законом збройних формувань.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_7 суду не наведено.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, характер та значний ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, яка підсилюється в умовах війни, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вік обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки саме ці покарання сприятимуть досягненню мети провадження та попередженню вчинення інших кримінальних правопорушень.

Підтвердження наявності в справі процесуальних витрат суду не наведено.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який обраний ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, слід залишити без змін.

На підставі ст. 70, ч.ч. 1, 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.ч. 1, 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років;

-за ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна;

-за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту його затримання.

Речовий доказ: мобільний телефон «Tecno Spark» - конфіскувати в дохід держави, зі скасуванням накладеного на нього арешту.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (надіслати) захиснику та прокурору.

Опублікувати інформацію про цей вирок в засобах масової інформації: в газеті "Урядовий кур`єр" та на офіційних веб-сайтах суду та органів прокуратури.

Виконання вироку в частині здійснення публікацій в газеті "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора покласти на прокурора.

Судді