н/п 1-кс/953/6877/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0001191 від 11.10.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, офіцера групи планування штабу 1 штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» на строк досудового розслідування без визначення розміру застави.

В клопотанні слідчий вказує, що відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001191 від 11.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України за фактом того, що до СУ ГУНП надійшли матеріали, щодо групи невстановлених осіб, які здійснили напад на потерпілого ОСОБА_7 поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи та заволоділи грошовими коштами останнього в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану та викрадення останнього з корисливих мотивів.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у невстановлений в ході досудового розслідування час але не пізніше 10.10.2025, перебуваючи у невстановленому під час досудового розслідування місці, вступив у злочинну змову із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, 10.10.2025 року, приблизно о 17:00, потерпілий ОСОБА_7 прибув до пункту обміну валюти за адресою: м. Харків, вул. Науки, 10 на автомобілі марки «Mazda» р.н. НОМЕР_2 , який залишив на розі вул. Данилевського та пр. Науки у м. Харкові та попрямував до вказаного пункту обміну валюти де у касі отримав грошові кошти у розмірі 14 600 євро, які поклав до себе у кишеню.

У вказаний час, з метою реалізації свого спільного злочинного плану, який полягав у викраденні потерпілого з метою заволодіння грошовими коштами останнього, будучи обізнаними про маршрути та засоби пересування ОСОБА_7 , виконуючи вказівки ОСОБА_8 , з метою спостереження, забезпечення конспірації та контролю за обстановкою, а також готовністю попередити співучасників про можливу появу сторонніх осіб у вказаний час прибув на автомобілі марки «AUDI Q7» р.н. іноземної реєстрації НОМЕР_3 на ріг вул. Данилевського та пр. Науки у м. Харкові разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, які знаходились у автомобілі марки «MERCEDES-BENZ VITO» без номерів, чорного кольору та які відповідно до раніше розробленого плану, будучи озброєними вогнепальною зброєю, засобами позбавлення волі у вигляді пластикових стягів, формою військового зразка та балаклавами, з метою приховання своєї зовнішності, на вул. Данілевського у м. Харкові встали позаду автомобілю «Mazda» на якому прибув ОСОБА_7 де і очікували останнього.

Так, ОСОБА_7 вийшовши з пункту обміну валют, маючи у кишені грошові кошти у сумі 14600 євро підійшов до свого автомобілю.

Приблизно о 17:10 год., коли ОСОБА_7 підійшов до свого автомобіля, із автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO» вийшли чотири особи, серед яких був ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які були одягнуті у форму військового зразка, у балаклавах, демонструючи наявність вогнепальної зброї, підійшли до потерпілого та застосувавши чисельну перевагу, елементи залякування, а саме демонстрацію вогнепальної зброї, застосовавши фізичну силу помістили ОСОБА_7 до салону вказаного автомобіля, фактично позбавивши останнього волі.

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановлені в ході досудового розслідування особи разом із ОСОБА_7 , який позбавлений волі вільно пересуватись, на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ VITO» рушили по пр. Науки, а ОСОБА_6 на автомобілі марки «AUDI Q7» рушив за ними.

Разом з цим, продовжуючи реалізацію свого спільного прямого злочинного умислу, направленого на заволодіння належних ОСОБА_7 грошових коштів шляхом нападу на останнього із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та свідомо бажаючи їх настання, під час руху автомобіля, невстановлені в ході досудового розслідування особи спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , завдали декілька ударів в обличчя ОСОБА_7 , в область носа, подолавши супротив останнього, завдавши згідно консультативного висновку спеціаліста №10/11914 забій м`яких тканей обличчя та носу, після чого заволоділи грошовими коштами потерпілого, які знаходились у кишені останнього у сумі 14 600 євро та повідомили, що зараз вони прямують до місця де із ОСОБА_7 буде спілкуватися «головний».

Слідчий зазначає, що вказані особи погрожували ОСОБА_7 фізичною розправою, повідомляли що їм відомо про наявність великих сум грошових коштів у останнього, які той має віддати вказаним особа та в подальшому співпрацювати із ними.

Так, в цей час, ОСОБА_6 , рухався на автомобілі «AUDI Q7» за автомобілем «MERCEDES-BENZ VITO», в якому знаходились його спільники, з метою прикриття та контролю обстановки маршрутом їх руху.

Крім того, під час руху, приблизно за 50 хвилин після викрадення, потерпілого ОСОБА_7 , у невстановленому в ході досудового розслідування місці, не знімаючи балаклави з обличчя останнього, пересадили із автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO» в інший невстановлений в ході досудового розслідування автомобіль на якому останні попрямували до місця утримання ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 продовжив рух за вказаним невстановленим в ході досудового розслідування автомобілем.

Приблизно через 30 хвилин після пересадки у вказаний автомобіль, невстановлені в ході досудового розслідування особи, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виконуючи вказівки ОСОБА_8 перемістили ОСОБА_7 до невстановленого в ході досудового розслідування підвального приміщення, де продовжуючи реалізацію свого прямого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами потерпілого, застосовуючи психологічне насильство, демонструючи вогнепальну зброю та стріляючи поруч із ним, шляхом погроз застосування насильства небезпечним для життя чи здоров`я особи, змусили ОСОБА_7 переказати 10.10.2021 в період з 21:00 до 23:50 грошові кошти у криптовалюті на надані ОСОБА_8 криптогаманець із номером TH5a7fgN8sjh1J5r7PLDfVFNcMtZiULgbt чотирма транзакціями: 22516 USDT, 12677 USDT, 23427 USDT та 25000 USDT, що згідно статті 179-1 ЦКУ є цифровою річчю та має майнову цінність, загальною сумою 83 620 USDT, що еквівалентно 83 620 доларів США по курсу 1 до 1 та грошовими коштами у сумі 14600 євро, якими останні заволоділи раніше.

11.10.2025, приблизно об 02:00 год., заволодівши вказаними грошовими коштами потерпілого, маючи реальному змогу ними розпоряджатись, невстановлені в ході досудового розслідування особи помістили ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового розслідування автомобіль та перебуваючи у русі приблизно 2 години, постійно змінюючи напрямки руху, розвороти з метою приховання та конспірації місця утримання, відвезли ОСОБА_7 до центру смт. Безлюдівка, Харківського району де залишили останнього на узбіччі та попрямували трасою у напрямку м. Ізюм, Харківської області.

12.10.2025 о 12:47 год. затримано в порядку ст. 208 КПК України та в подальшому, 12.10.2025 о 18:50 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий зазначає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 11.10.2025; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 13.10.2025; протоколом огляду предметів від 11.10.2025; протоколом огляду місця події від 11.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.10.2025; протоколом допиту ОСОБА_13 від 11.10.2025; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 12.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 13.10.2025; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 від 13.10.2025; протоколом огляду місця події від 13.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 13.10.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Сторона обвинувачення також вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання, просили про його задоволення.

В судовому засіданні заступник командира 3-ої ОШБр ОСОБА_16 , капітан ЗНШ 3-ої ОШБр ОСОБА_17 , молодший лейтенант заступник помічника роти 2 ШР ОСОБА_18 заявили клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді особистої поруки.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив застосувати запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Разом з цим, зазначив, що під час затримання та перебування в якості затриманого насильство до нього не застосовувалося.

Захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_19 , посилаючись на необгрунтованість повідомленої його підзахисному підозри, недоведеність існування ризиків, зазначених в клопотанні, особу його підзахисного, просив передати ОСОБА_6 на поруки 3-ої ОШБр.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001191 від 11.10.2025 за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

12.10.2025 о 12:47 год. підозрюваного ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Крім того, 12.10.2025 о 18:50 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів.

Повідомлена ОСОБА_6 підозра, станом на час розгляду даного клопотання, відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Слідчий суддя зазначає, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, суд лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, з огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, який є нетяжким злочином; ч. 4 ст. 187 КК України, який є особливо тяжким злочином. Санкція ч. 2 ст. 146 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_6 сукупності з іншими обставинами.

Також, ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити мобільні термінали, засоби зв`язку та інші предмети та/або документи, що використовувались для вчинення кримінального правопорушення, які на даний час органом досудового розслідування не виявлені.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, та іншого підозрюваного, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, та іншого підозрюваного існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, іншого підозрюваного та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, інших підозрюваних, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Окрім того, слідчий суддя враховує, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Доводи сторони захисту про відсутність вищезазначених ризиків не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

Так, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться підозрюваним та стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного виконання процесуальних рішень у справі.

Щодо наявних заяв про передання підозрюваного на поруки, слідчий суддя зазначає наступне.

За ч.1, ч.2 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Як зазначалось вище, в судовому засіданні заступник командира 3-ої ОШБр ОСОБА_16 , капітан ЗНШ 3-ої ОШБр ОСОБА_17 , молодший лейтенант заступник помічника роти 2 ШР ОСОБА_18 заявили клопоатння про можливість взяття ними ОСОБА_6 на поруки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді особистої поруки, слідчий суддя повинен бути впевнений у тому, що особи, які ручаються за підозрюваного, мають на нього вирішальний вплив та достатньо для нього авторитетні. Саме тому, обранню цього запобіжного заходу має передувати усвідомлення того, на чому ґрунтується довіра поручителя до підозрюваного, якими способами та засобами поручитель може виконувати взяті на себе зобов`язання, та чому у нього виникло бажання взяти підозрюваного на поруки.

Втім, заяви заступника командира 3-ої ОШБр ОСОБА_16 , капітана ЗНШ 3-ої ОШБр ОСОБА_17 , молодшого лейтенанта заступника помічника роти 2 ШР ОСОБА_18 , ґрунтуються на тому, що вони добре знають підозрюваного та за час проходження служби він зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Так, слідчим суддею не ставиться під сумнів високі моральні якості, неупереджена громадянська позиція та авторитет війсковослужбовців, які висловили бажання взяти ОСОБА_6 на поруки, однак, враховуючи сукупність досліджених обставин наявної обгрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, їх тяжкість та наявні ризики, суд приходить до висновку, що такий засіб забезпечення кримінального провадження, у даному випадку на даному етапі не здатен у повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного (обвинувваченого).

Конституційний Суд України у рішенні від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 вказав на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

З урахуванням наведеного та обставин кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновків, що особиста порука не забезпечать достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Бажання підозрюваного продовжити військову службу, може бути реалізовано, шляхом звернення із відповідним клопотанням до прокурора, в поряду ст. 616 КПК України.

Разом з цим, під час розгляду клопотання слідчим суддею також вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Проте, відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень обгрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно з ч. 4 ст. 195 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором та слідчим недоведені обставини, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобіганням ризикам у кримінальному провадженні та необхідність застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного ст. 182 КПК України і обирає у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу.

Тому, враховуючи існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких підозрюється, враховуючи, що дії ОСОБА_6 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер нетяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень проти волі, честі та гідності особи та проти власності, слідчий суддя обирає для підозрюваного ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, та визначаючи розмір застави, суд у відповідності до вимог закону повинен навести аргументи на користь того, що застава саме у такому розмірі спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

У той же час, положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Однак, слідчий суддя звертає увагу, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем - офіцером групи планування штабу 1 штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , є учасником бойових дій та має численні нагороди.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги майновий стан підозрюваного ОСОБА_6 , характеризуючі дані особи підозрюваного, зокрема, службову характеристику, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання останнім покладених на нього судом обов`язків. Таке рішенні узгоджується і з практикою ЄСПЛ, який не заперечує можливості врахування виключних випадків під час застосування застави за умови обов`язкової обґрунтованості такого рішення обов`язково національним судом.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, з урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 слід визначити заставу у розмірі 200 (двоххсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Даних, які б вказували на неможливість підозрюваного перебувати в умовах СІЗО за станом здоров`я, на час розгляду клопотання слідчому судді не надано.

При цьому, всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0001191 від 11.10.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України - задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 10 грудня 2025 року включно.

Визначити суму застави в розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; р/р. ua0006674 (справа № 953/10819/25, н/п 1-кс/953/6877/25) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з місця несення служби без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 ;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця несення служби;

4) не спілкуватися з потерпілим ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 ;

5) здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон на своє ім`я.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_6 підозрюється, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене законом покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом до слідчого, прокурора, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку належно повідомленого підозрюваного, обвинуваченого, до слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, та суд про причини неявки підозрюваного, обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, чи суду про зміну свого місця проживання або перебування.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про тримання під вартою останнього.

Встановити строк дії ухвали до 10 грудня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання заступника командира 3-ої ОШБр ОСОБА_16 , капітана 3-ої ОШБр ОСОБА_17 , молодшого лейтенанта заступника помічника роти 2 ШР ОСОБА_24 про взяття підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на особисту поруку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_6 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1