КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/9278/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_6 ,який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комунарівка, Калинівського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч. ч. 4, 6 ст. 153 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 30 грудня 2025 року включно.

На підставі ч. 6 ст. 206 КПК України зобов`язано керівника ДУ « Київський слідчий ізолятор » та начальника філії ДУ « Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » в м. Києві та Київській області невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надання необхідного лікування ( згідно з медичними рекомендаціями).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням ст. ст. 410, 411 КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що судовий розгляд під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою був неповним у розумінні ч. 1 ст. 410 КПК України, оскільки судом залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Також апелянт зазначає, що при розгляді клопотання суд першої інстанції мав керуватися положеннями статей 177, 178, 182 та 194 КПК України, однак належної оцінки всім обставинам, які підлягають врахуванню при застосуванні запобіжного заходу, надано не було. При цьому, жодне обмеження прав людини не може бути виправдане другорядними завданнями держави, зокрема забезпеченням мети запобіжного заходу, а завдання кримінального провадження не можуть переважати інтереси захисту порушених прав особи.

Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Доводи захисника та підозрюваного про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, встановлено, що СУ ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000212 від 07.08.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 08.03.2022 без вступу у офіційний шлюб, розпочав відносини з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка фактично будучи матір`ю-одиначкою, самостійно виховувала рідних дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У період з 08.03.2022 до кінця липня 2023 року ОСОБА_8 , проживав з ОСОБА_11 та її дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 ; з середини липня 2023 року по 29-31 липня 2023 року проживали за адресою: АДРЕСА_4 ; починаючи з 29-31 липня 2023 року по серпень 2025 проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 52 Конституції України передбачено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.

Статтею 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 ратифікована Постановою Верховної ради України від 27.02.1991, зазначено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутність піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Крім того, ст. 28 Конституції України закріплено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. З Конституції України, згідно якої людина, її життя і здоров`я, честі і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, у ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 08.03.2022 по літо-осінь 2022 року, проживаючи за адресою: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_11 та її дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , виник протиправний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , діючи умисно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 08.03.2022 по літо-осінь 2022 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , знаходячись в одному ліжку зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 та її малолітньою донькою ОСОБА_14 , розуміючи, що малолітня ОСОБА_14 перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища перед авторитетом дорослого дати відсіч його незаконним діям, принижуючи честь і гідність, всупереч її волі, вчинив щодо останньої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням у її тіло, а саме примусив малолітню ОСОБА_14 торкатися своїми руками його статевого органу, задовольняючи таким чином свою статеву пристрасть.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинених, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Крім того, у ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період часу з осені 2022 року по середину липня 2023 року, проживаючи за адресою: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_11 та її дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , виник протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період часу з осені 2022 року по середину липня 2023 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , знаходячись в одному ліжку зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 та її малолітньою донькою ОСОБА_14 , розуміючи, що малолітня ОСОБА_14 перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища перед авторитетом дорослого дати відсіч його незаконним діям, принижуючи честь і гідність, всупереч її волі, вчинив щодо останньої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням у її тіло, а саме примусив малолітню ОСОБА_14 торкатися своїми руками його статевого органу, задовольняючи таким чином свою статеву пристрасть.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України.

Крім того, у ОСОБА_17 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з середини липня 2023 року по 29-31 липня 2023 року, проживаючи за адресою: АДРЕСА_4 , разом із ОСОБА_11 та її дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , виник протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, з середини липня 2023 року по 29-31 липня 2023 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , знаходячись в одному ліжку зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 та її малолітньою донькою ОСОБА_14 , розуміючи, що малолітня ОСОБА_14 перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища перед авторитетом дорослого дати відсіч його незаконним діям, принижуючи честь і гідність, всупереч її волі, вчиняв щодо останньої насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням у її тіло, а саме примусив малолітню ОСОБА_14 торкатися своїми руками його статевого органу, задовольняючи таким чином свою статеву пристрасть.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України.

Крім цього, у ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , разом із дітьми ОСОБА_11 - малолітніми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , 01.04.2024 виник протиправний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій, 01.04.2024, у вечірній час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, розуміючи, що малолітня ОСОБА_14 перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища перед авторитетом дорослого дати відсіч його незаконним діям, принижуючи честь і гідність, всупереч її волі, всупереч її волі, вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій та пальців рук.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та будь-якого іншого предмета (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, будучи особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім того, у ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 02.04.2024 по 22.09.2024, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_11 та її дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , виник протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 02.04.2024 по 22.09.2024, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи повторно, умисно, розуміючи, що малолітня ОСОБА_14 перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища перед авторитетом дорослого дати відсіч його незаконним діям, принижуючи честь і гідність, всупереч її волі, вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій та будь-якого іншого предмета (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім того, у ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 23.09.2024 по серпень 2025 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_11 та її дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , виник протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 23.09.2024 по серпень 2025 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи повторно, умисно, розуміючи, що малолітня ОСОБА_14 перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема з причин фізичної неспроможності в силу свого малолітства та залежного становища перед авторитетом дорослого дати відсіч його незаконним діям, принижуючи честь і гідність, всупереч її волі, вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_14 з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинених відносно неповнолітньої особи, повторно та будучи особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

30.09.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152 КК України.

30.09.2025 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.11.2025 року включно.

17.11.2025 року заступником керівника Київської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 30.12.2025 року.

20.11.2025 старший слідчий СУ ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , за погодженням прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 152, ч. ч. 4, 6 ст. 153 КК України, у кримінальному провадженні №0000212, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2025 року.

На обґрунтування вимог даного клопотання, слідча зазначила, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 ;

- висновком психолога за результатами проведення допиту потерпілої ОСОБА_14 ;

- протоколом огляду телефону ОСОБА_14 ;

- висновком судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_14 ;

- висновком судової-психологічної експертизи відносно ОСОБА_14 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_19 , який в ході надання показів повідомив, що від дружини ОСОБА_20 дізнався, що їх племінницю ОСОБА_14 неодноразова ґвалтував її вітчим ОСОБА_8 . Повідомив, що ОСОБА_8 часто жартує на теми сексуального характеру;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , яка повідомила, що коли спілкувалася з подругою ОСОБА_21 , в присутності ОСОБА_14 , ОСОБА_21 повідомила, що її зґвалтував ОСОБА_8 , на що ОСОБА_14 повідомила, що таке саме відбувається і з нею, починаючи з її 12 років. ОСОБА_20 повідомила, що як ОСОБА_14 лягає спати, то ОСОБА_8 часто лягає з нею, помічала як ОСОБА_8 робить останній масаж, звернула увагу на те, що ОСОБА_14 почала уникати ОСОБА_8 , а останній в свою чергу часто жартує на теми сексуального характеру;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 , яка почала помічати, що ОСОБА_14 перебуває в пригніченому та засмученому стані, в подальшому ОСОБА_14 зізналася, що її вітчим ОСОБА_8 зґвалтував її;

- протоколами допитів свідка ОСОБА_21 , яка повідомила, що від ОСОБА_14 дізналася, що ОСОБА_8 її ґвалтує з 12 років;

- іншими доказами та матеріалами отриманими в установленому законом порядку під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Також слідча зазначила, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вказала, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 змінити своє місце проживання, виїхати за межі України та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_8 до втечі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінальних правопорушень, не встановлено всіх місць тимчасового проживання та перебування осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину.

Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_8 являється особою, яка може спілкуватися з невстановленими зазначеними вище особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки останній особисто знайомий із свідками та потерпілою, йому відомо місця їх проживання а також інші способи зв`язку. ОСОБА_8 може вчинити дії, спрямовані на зміну показів учасниками кримінального провадження, відмови від надання показань, надання неправдивих свідчень та впливати на поведінку останніх у суді або під час досудового розслідування. Разом з цим, покази потерпілої ОСОБА_13 мають ключове значення у вказаному кримінальному провадженні, та необхідно вжити всіх можливих заходів до їх збереження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого для проведення слідчих дій, що в подальшому може позбавити орган досудового розслідування можливості забезпечити розслідування кримінального провадження та завершення провадження в розумні строки, у зв`язку з чим порушуватимуться права інших учасників.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зібрані в ході досудового розслідування докази дають достатні підстави вважати, що поведінка ОСОБА_8 є антисоціальною, схильною до систематичного порушення етичних норм, правил поведінки, що склались у суспільстві.

Таким чином, на думку органу досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та можуть перешкодити розслідуванню кримінального провадження.

Також слідча зазначила, що завершити досудове розслідування до вказаного строку не виявляється можливим, внаслідок складності провадження, а також необхідністю виконання слідчих та процесуальних дій, проведення та завершення яких потребує додаткового часу, а саме: отримати висновки призначених експертиз (судової фоноскопічної, судово-медичної, судової психіатричної), здійснити тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку, з метою встановлення місцезнаходження осіб та їх зв`язки, проаналізувати отриману інформацію, здійснити тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні АТ « УНІВЕРСАЛ БАНК », з метою перевірки даних надсилання ОСОБА_8 грошових коштів ОСОБА_14 , проаналізувати отриману інформацію, здійснити тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні КНП БСР « Бородянська ЦРЛ », з метою встановлення періоду перебування на лікуванні ОСОБА_11 у вказаній установі, проаналізувати отриману інформацію, з урахуванням висновків судових експертиз та інших слідчих дій, в порядку ст. 279 КПК України, вирішити питання про необхідність зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 , провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового розслідування, виконати вимоги ст. 290 КПК України.

24.11.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання слідчої та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 30 грудня 2025 року включно.

На підставі ч. 6 ст. 206 КПК України зобов`язано керівника ДУ « Київський слідчий ізолятор » та начальника філії ДУ « Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » в м. Києві та Київській області невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я та надати необхідне лікування ( згідно з медичними рекомендаціями).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та встановив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри.

З огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певними злочинами, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

При застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя оцінив наявність ризику можливості переховування підозрюваного ОСОБА_8 як цілком ймовірного, з огляду на додані до клопотання слідчого матеріали, при цьому враховуючи також тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що може спонукати до вчинення спроби ухилитися.

Ризик переховування від правосуддя обумовлюється можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого санкціями ч. 6 ст. 152, ч. ч. 4, 6 ст. 153 КК України покарання.

Враховуючи вищевикладене, а також дані про особу підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Встановлюючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходив із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тобто, ризик незаконного впливу існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчим суддею враховано, що покази свідків, у вказаному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_8 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Між тим, слідчий суддя вважав доведеним наявність ризику знищення, приховання та спотворення речей чи документів, що мають значення для кримінального провадження, оскільки досудове розслідування триває, наразі здійснюються заходи з метою встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити дії, спрямованні на знищення речей, що є доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки тяжкість настання ймовірного покарання може спонукати останнього до вчинення дій чи бездіяльності для його уникнення.

При цьому, слідчий суддя врахував те, що досудове розслідування триває, здійснюються заходи до встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень.

Також слідчим суддею враховано, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При продовженні запобіжного заходу, слідчим суддею враховано конкретні обставини справи та характеризуючі дані про особу ОСОБА_8 , які на думку суду, не є достатнім стримуючим фактором для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не переважають існуючих ризиків його можливої неправомірної поведінки.

Таким чином доводи апелянта, за змістом апеляційної скарги, про те, що судовий розгляд під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою був неповним у розумінні ч. 1 ст. 410 КПК України, оскільки судом залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності продовження застосування ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначив ОСОБА_8 , розмір застави.

Положення ч. 4 ст. 183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. При цьому вказані вище обставини підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 6 ст. 153, ч. 6 ст. 152 КК України, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, щодо високого ступеню ризику ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вагомості наявних доказів підозри, особи підозрюваного, також дають підстави слідчому судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, з урахуванням вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини були виправданими та необхідними елементами, що визначали потреби в продовженні застосування до підозрюваного ОСОБА_8 ,запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4