Номер провадження: 11-сс/813/1805/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.08.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, вилученим 29.07.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1.Рукописні записи на листі А4 зі зворотньої сторони схеми на 1 арк.;

2.Листи А4 з рукописними записами з обох сторін на 1 арк.;

3.Листи А4 з рукописними записами на 1 арк.;

4.Договір оренди на 3 арк.;

5.Квитанція №000289 на 1 арк.;

6.Квитанція №0520 на 1 арк.;

7.Квитанція №0515 на 1 арк.;

8.Квитанція №540171 на 1 арк.;

9.Квитанція №0000039 на 1 арк.;

10.Квитанція №026344 на 1 арк.;

11.Квитанція №0026831 на 1 арк.;

12.Квитанція №112849 на 1 арк.;

13.Документи на іншомовній мові на 7 арк.;

14.Іншомовний документ на 1 арк.;

15.Іншомовний документ на 2 арк.;

16.Іншомовний документ на 4 арк.;

17.Іншомовний документ на 13 арк.;

18.Іншомовний документ із ксерокопією паспорта на ім`я ОСОБА_9 на 5 арк.;

19.Іншомовний документ з ксерокопією паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 на 5 арк.;

20.Мобільний телефон «Iphone» білого кольору;

21.Мобільний телефон «Iphone S»;

22.Мобільний телефон Iphone 11 з ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 зеленого кольору;

23.Мобільний телефон Iphone 15 Pro Max з ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 чорного кольору.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та повернути вилучене в ході проведення обшуку майно власнику.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску представник зазначає, що копія ухвали отримана електронною поштою 25.08.2025 року, останній день на подачу апеляційної скарги припадав на 30.08.2025 року (вихідний день субота), тому переноситься на 01.09.2025 року, коли і була подана апеляційна скарга.

Вимоги апеляційної скарги представник мотивує тим, що з клопотання слідчого про арешт майна не вбачається обґрунтувань, що вилучені предмети можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

На думку представника власника майна, перелічене майно було вилучене лише тому, що оперативна група не була спроможна:

- зрозуміти мову складання вилучених документів, зокрема, тих, що складені іноземною мовою, а до клопотання не долучено офіційних перекладів цих документів на підтвердження того, що вони дійсно прямо або опосередковано стосуються кримінального правопорушення;

- включити та попередньо встановити наявність/відсутність будь-яких відомостей, які можуть стосуватись кримінального правопорушення, у мобільних телефонах, вилучених під час обшуку 29.07.2025:

1) мобільний телефон iPhone білого кольору - не включили та не дослідили, як наслідок, незаконно та безпідставно вилучили;

2) мобільний телефон чорного кольору iPhone 15 Pro Max IMEI: НОМЕР_3 - не виявили жодного зв`язку із кримінальним правопорушенням, жодних ознак прямого або опосередкованого зв`язку із особами, що фігурують у кримінальному провадженні, жодних фотографій та слідів вчинення кримінального правопорушення - як наслідок, вилучено безпідставно та незаконно;

3) мобільні телефони iPhone 11 зеленого кольору ІМЕІ: НОМЕР_2 та iPhone S - не виявили жодного зв`язку із кримінальним правопорушенням, жодних ознак прямого або опосередкованого зв`язку із особами, що фігурують у кримінальному провадженні, жодних фотографій та слідів вчинення кримінального правопорушення - як наслідок, вилучено безпідставно та незаконно.

Не зазначення про виявлені сліди кримінального провадження у вилучених предметах, на переконання представника, є порушенням вимоги щодо належного обґрунтування необхідності накладення арешту на такі предмети, що можна вважати як самостійну підставу для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 до апеляційного суду не з`явився, надіслав клопотання про проведення розгляду без його участі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.1 ст.172 та ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу представника власника майна без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Щодо клопотання представника про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК (далі КПК) кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Із матеріалів судової справи вбачається, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна здійснений слідчим суддею 21.08.2025 року.

Копія ухвали була направлена на електрону пошту адвоката ОСОБА_6 25.08.2025 року.

Таким чином останній день на подачу апеляційної скарги припадав на 30.08.2025 року, який був вихідним днем суботою, а апеляційна скарга сформована адвокатом в підсистемі «Електронний суд» та направлена на електрону адресу Одеського апеляційного суду 01.09.2025 року - у перший за вихідним робочий день.

За таких обставин слід констатувати, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений не був та поновлення не потребує.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя, не звернув уваги на фактичну необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна ; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У даній справі єдиним обґрунтуванням необхідності накладення арешту на вилучене майно слідчий ОСОБА_8 вказує на наявність достатніх підстав вважати, що вилучені предмети можуть бути знаряддям або засобами скоєння кримінального правопорушення. Однак, жодних обґрунтованих обставин, які свідчать про дійсний зв`язок вилучених предметів з кримінальним правопорушенням, слідчий не наводить, а саме: не вказує, які саме сліди скоєного кримінального правопорушення містять вилучені документи та мобільні телефони.

Також, у порушення ч.2 ст.171 КПК України, в клопотанні про арешт майна не зазначено підстави і мету (ст.170 КПК) та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту.

Більш того, до клопотання слідчого в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України не додані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, зокрема: не додано копій документів, які підтверджують право власності на вилучені мобільні телефони, не додано жодного належного доказу що свідчать про володіння, користування чи розпорядження вилученими мобільними телефонами.

В якості обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно слідчий вказує лише загальні положення КПК України, однак при цьому не доводить, що майно, яке було вилучене під час обшуку відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК.

Крім того, слідчою у клопотанні не конкретизовано, які саме сліди злочину зберегли на собі вилучені мобільні телефони.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна не повною мірою відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Слідчий суддя не звернув уваги на вказані недоліки клопотання.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання слідчого на необхідність накладення арешту на майно, без зазначення на те належних підстав та без долучення відповідних підтверджуючих документів.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно, слідчим належним чином необґрунтовано та не підтверджено документально того, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.191 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що необґрунтоване накладення арешту на майно може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власника майна.

Безперечно, будь-яке скоєння кримінального правопорушення, тим паче в умовах воєнного стану, є особливо актуальним для встановлення та розслідування вказаного кримінального правопорушення, виявлення та покарання всіх винуватих осіб, які можливо вчинили певний злочин, однак кожне кримінальне провадження має здійснюватися із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності оригіналів або копій документів, якими обґрунтовуються доводи клопотання щодо підстав та мети для накладення арешту на вилучене майно.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Згідно з п.2 ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.409 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання про арешт майна слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.08.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, вилученого 29.07.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору-процесуальному керівнику в кримінальному провадженні №0000011 від 30.01.2025 року для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати на адресу слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4