ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 278/2871/21

провадження № 51-5421км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,

на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року, а також касаційну скаргу прокурора на згадану ухвалу апеляційного суду.

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджено до позбавлення волі:

за частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (КК) на строк 4 роки;

за частиною 1 статті 115 КК - до позбавлення волі на строк 12 років;

за частиною 2 статті 15 пунктом 1 частини 2 статті 115 КК - до позбавлення волі на строк 10 років.

За сукупністю злочинів відповідно до статті 70 КК йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років і зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі з 06 червня 2021 року до набрання вироком законної сили.

2. Суд визнав доведеним, що засуджений 05 червня 2021 року близько 23:00 в будинку на АДРЕСА_1 завдав ОСОБА_8 удар гострим предметом, заподіявши смертельне ушкодження. Згодом він з метою вбивства завдав гострим предметом ОСОБА_9 удар в грудну клітку та не менше двох ударів по руках, заподіявши тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, та ОСОБА_10 - удар гострим предметом в грудну клітку, заподіявши легке тілесне ушкодження. Умисел засудженого на вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою змінив вирок районного суду та відповідно до частини 5 статті 72 КК зарахував засудженому в строк покарання строк попереднього ув`язнення:

- з 06 червня 2021 року по 02 серпня 2021 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі;

- з 03 серпня 2021 року по 26 вересня 2024 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

4. В решті вирок залишено без змін.

Вимоги і доводи касаційних скарг

5. Сторона захисту, посилаючись на пункти 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить скасувати оскаржені рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також ухвалити рішення щодо законності тримання засудженого у Житомирській установі виконання покарань № 8 у період з 18 листопада 2023 року до 27 листопада 2023 року.

6. Вони стверджують, що:

суд апеляційної інстанції неналежно здійснив судовий контроль за законністю тримання засудженого під вартою;

обвинувальний акт не відповідає вимогам частини 1 статті 291 КПК, оскільки не містить належного формулювання кожного з елементів інкримінованих засудженому злочинів, мотиву замаху на вбивство, і невірно визначає предмет злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК;

суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого обвинувачення;

вирок обґрунтовано недопустимими доказами, зокрема:

- результатами огляду місця події від 06 червня 2021 року та висновками експертиз, що ґрунтуються на цих результатах, оскільки вказаний огляд проведений неуповноваженим слідчим;

- протоколами прийняття заяв від потерпілих та їх показаннями, оскільки у обґрунтування вироку покладено позасудові показання потерпілих;

суди неправомірно послалися на інформацію про судимість засудженого;

суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги характеристику дільничного, який негативно характеризує засудженого;

суди не взяли до уваги пом`якшуючі обставини, зокрема те, що засуджений є учасником бойових дій, має поранення, інвалідність та психічні розлади.

7. Прокурор, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 КПК, просить скасувати оскаржене рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

8. Він стверджує, що апеляційна інстанція безпідставно зарахувала засудженому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 серпня 2021 року до 26 вересня 2024 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, оскільки вчинений ним злочин, передбачений частиною 1 статті 263 КК є триваючим та був перерваний 16 квітня 2021 року.

Позиції учасників касаційного розгляду

9. У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив проти касаційної скарги сторони захисту.

10. Сторона захисту заперечила проти задоволення касаційної скарги прокурора та підтримала касаційну скаргу сторони захисту.

11. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

12. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені сторонами доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

Щодо касаційної скарги сторони захисту

Формулювання обвинувачення

13. Сторона захисту посилається на те, що сторона обвинувачення кваліфікувала дії засудженого як незаконне придбання та зберігання бойових припасів, у той час як суд першої інстанції визнав його винуватим у незаконному придбанні та зберігання вибухових пристроїв.

14. Суд зазначає, що як предмет, у незаконному зберіганні якого засуджений обвинувачувався, так і обставини його зберігання не змінювалися від самого початку розслідування і до вироку. Таким чином, сторона захисту розуміла, про зберігання якого предмету йде мова у обвинуваченні і мала можливості будувати стратегію захисту від цього обвинувачення.

15. Касаційна скарга сторони захисту не містить доводів, яким чином класифікація цього предмету як вибухового пристрою чи бойового припасу позначилася на можливості сторони захисту здійснювати належний захист від обвинувачення.

16. Суд не вважає, що за таких умов класифікація інкримінованого забороненого предмету як вибухового пристрою становить собою вихід судом за межі пред`явленого обвинувачення.

17. Також сторона захисту зазначає, що суди не зазначили у рішеннях мотив та бажання засудженого спричинити смерть потерпілим, які вижили, що виключає наявність замаху на їх вбивство.

18. Суд не погоджується з цим доводом сторони захисту.

19. По-перше, суди послалися на попередню суперечку з дружиною засудженого як на мотив вчинення злочину.

20. По-друге, мотив вбивства не має значення для кваліфікації злочину за частиною 1 статті 115 КК, тому не у всіх випадках має бути доведений для засудження за цим положенням. Мотив може мати вагоме значення для доведення причетності до злочину, вчиненого в умовах неочевидності. Однак у цій справи висновок про причетність засудженого до злочину ґрунтувалася на показаннях очевидців, які впізнали засудженого, та характері його поведінки при вчиненні злочину, тому мотив не має великого значення для доведення винуватості у цій справі.

21. Суд уже зазначав, що питання про умисел під час кваліфікації необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння. Зокрема, необхідно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки тощо[1]. За висновком судів попередніх інстанцій завдання гострим предметом ударів у ділянки розташування життєво важливих органів свідчить про умисел особи на вбивство і такі дії кваліфікуються за частиною 1 статті 115 КК.

22. У Суду немає підстав ставити під сумнів такий висновок судів, і за таких обставин, що відсутність згадки мотиву злочину не вплинула на можливість сторони захисту здійснювати ефективний захист від обвинувачення і тому не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в значенні статті 412 КПК[2].

23. Щодо бажання засудженого спричинити смерть потерпілим, в обвинувальному акті зазначено, що засуджений діяв з прямим умислом, що включає бажання досягнути певного результату.

24. Враховуючи викладене, Суд відхиляє доводи сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам статті 291 КПК.

Огляд місця події

25. Сторона захисту вважає недопустимими докази, отримані під час огляду місця події 06 червня 2021 року, оскільки вказаний огляд проведено неповноважним слідчим.

26. Суд в цілому погоджується з мотивами, які навів апеляційний суд, відхиляючи цей довід сторони захисту.

27. Крім того, Суд зазначає, що огляд місця події є невідкладною слідчою дією, яка може проводитися до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР). Таким чином, слідчий мав повноваження його проводити до формального початку розслідування і, відповідно, до ухвалення будь-яких організаційних рішень щодо розслідування, у тому числі до визначення групи слідчих, яким доручено це розслідування.

28. Сторона захисту посилається на те, що оскільки слідчий вніс до ЄРДР відомості про злочин, то з цього моменту він втратив повноваження на проведення невідкладного огляду. Суд не вважає, що мета положення, яке передбачає внесення відомостей до ЄРДР, полягає у тому, щоб позбавити слідчого права провести невідкладні слідчі дії, які він повноважний провести до реєстрації провадження.

29. Таким чином, Суд не вважає проведення невідкладної слідчої дії в порядку частини 3 статті 214 КПК порушенням процесуального закону, навіть якщо одночасно з проведенням такої дії або до її проведення відомості про подію внесені до ЄРДР.

30. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.

Позасудові показання потерпілих

31. Суд уже зазначав, що якщо свідок або учасник процесу дає суду показання, які співпадають з його показаннями під час досудового розслідування, або посилається на них, то саме собою використання судом таких позасудових показань не є порушенням процесуального закону, оскільки в такому випадку свідок інкорпорує свої позасудові показання у свої показання в суді[3].

32. Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 були допитані в суді першої інстанції. Сторона захисту не зазначає, що вони в суді дали показання, які суперечать їх показанням на ранній стадії розслідування, і що суд надав перевагу їх позасудовим показанням.

33. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказаний довід сторони захисту.

Щодо контролю за законністю тримання засудженого під вартою

34. Сторона захисту заявляє про неналежний контроль з боку апеляційної інстанції законності тримання засудженого під вартою протягом 10 днів без рішення суду.

35. Апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту, мотивувавши свій висновок тим, що відповідно до частини 6 статті 615 КПК у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці. Це положення застосовується автоматично при зазначених у її диспозиції обставинах і не потребує ухвалення будь-якого процесуального рішення.

36. Суд не вбачає необхідності розглядати питання, чи правильно апеляційний суд тлумачив це положення закону, оскільки стороною захисту не обґрунтовано, що стверджувана незаконність тримання засудженого під вартою в цей період позначилась або могла позначитись на справедливості судового розгляду обвинувачення і обґрунтованості висновку районного суду про його винуватість.

37. Тому Суд відхиляє цей довід сторони захисту.

Характеристика засудженого і пом`якшуючі обставини

38. Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що судимість засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК, на момент вчинення кримінальних правопорушень в цій справі не була погашена.

39. Він був засудженим вироком Житомирського районного суду від 30 січня 2020 року за частиною 1 статті 263 КК до позбавлення волі на строк 3 роки з випробувальним строком 1 рік 6 місяців, який спливав 30 липня 2021 року.

40. Злочин, який є предметом цього провадження, він вчинив 05 червня 2021 року, тобто у період іспитового строку за попереднім вироком, що означає наявність в нього судимості за попереднім вироком.

41. Враховуючи викладене, Суд відхиляє довід сторони захисту про безпідставне зазначення судом першої інстанції про наявність у засудженого судимості.

42. Суд вважає також необґрунтованими доводи захисту про те, що суди не взяли до уваги пом`якшуючі обставини, а необґрунтовано взяли до уваги характеристику, надану дільничним.

43. При призначенні засудженому покарання, суд першої інстанції відзначив наявність у нього сім`ї, постійного місця проживання, інвалідності ІІ групи внаслідок війни, визнання вини у незаконному придбанні та зберіганні вибухового пристрою, а також врахував, що той негативно характеризується дільничним та позитивно старостою Новогуйвинської селищної ради. Захист не пояснив, яким чином надання характеристики дільничним суперечить статтям 91, 92 КПК в частині доведення обставин, які характеризують обвинуваченого.

44. Крім цього, суд взяв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 173?2021 від 15 червня 2021 року про те, що засуджений під час вчинення злочину міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час проведення експертизи, у стані фізіологічного афекту чи будь-якому вираженому емоційному стані не перебував, виявляв клінічні ознаки розладу особистості органічного змішаного генезу, стан компенсації, який не досягав ступеню тяжкого психічного розладу і не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

45. На переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, принципу справедливості та співмірності, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК.

46. Враховуючи викладене, Суд відхиляє вказані доводи сторони захисту.

47. Суд вважає, що наведені стороною захисту доводи не свідчать про процесуальні порушення під час досудового слідства чи судового розгляду, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення в частині визнання винуватості засудженого.

48. Суди попередніх інстанцій дослідили сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, які з урахуванням обставин цієї справи дозволили з`ясувати усі передбачені статтею 91 КПК обставини і встановити винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.

Щодо касаційної скарги сторони обвинувачення

49. Суд вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про безпідставне зарахування засудженому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 серпня 2021 року по 26 вересня 2024 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі

50. Апеляційний суд виходив з того, що засуджений вчинив злочин, передбачений частино 1 статті 263 КК, у травні 2015 року, коли діяв Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIIІ від 26 листопада 2015 року (закон № 838), що передбачав зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Виходячи з цього, апеляційний суд вважав, що тримання під вартою відбувалося у зв`язку з вчиненням цього злочину, а тому на цей період поширювалася дія згаданого закону.

51. Суд не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції.

52. Як свідчать матеріали провадження, засудженому не обирався запобіжний захід у зв`язку із підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК, оскільки він був взятий під варту за підозрою у вчиненні вбивства і замаху на вбивство 08 червня 2021 року, тобто після зміни правил зарахування до покарання строку попереднього ув`язнення Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046 21 червня 2017 року.

53. За таких обставин Суд вважає, що висновок апеляційного суду про те, що до засудженого може бути застосований порядок зарахування, який був передбачений законом № 838, зроблений без урахування вимог закону та судової практики.

54. Крім того, Суд погоджується зі стороною обвинувачення у тому, що злочин, передбачений частиною 1 статті 263 КК є триваючим і був закінчений в момент вилучення заборонених предметів у засудженого, що сталося також після зміни порядку зарахування строку попереднього ув`язнення.

55. Враховуючи викладене Суд вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, що дає підстави для скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 листопада 2025 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанова від 19 червня 2024 року у справі № 463/10783/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/119941005;

[2] Постанова від 21 вересня 2021року у справі № 334/363/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/99967556;

[3] Постанови від 22 травня 2018 року у справі № 459/3331/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/72909346; від 08 грудня 2020 року у справі № 278/1306/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/94264608; від 09 листопада 2021року у справі № 678/1324/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/101179949;