ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2500/24 Номер провадження 11-кп/814/1792/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 16 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2023 року за №0000281, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 листопада 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_9 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, і постановлено покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в разі її внесення.

Вирішено питання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_9 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, обставини, суспільну небезпеку й тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.149, ч.1 ст.309 КК України, визначене за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого, повідомлені потерпілими обставини, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Водночас, урахувавши обставини кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка за своїм розміром є мінімальною для категорії особливо тяжкого злочину.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 16 вересня 2025 року в частині обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Свої вимоги мотивують тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , який має: постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, на утриманні неповнолітнього сина, батьків, які є пенсіонерами, був залучений до волонтерської та благодійної роботи в ГО «Нове небо», члени якої висловлювали вдячність ОСОБА_9 щодо допомоги в складних життєвих обставинах, мати ОСОБА_9 має хронічні захворювання та потребує догляду; змістом дослідженого в судовому засіданні відеозапису спростовується пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення щодо утримання та позбавлення волі потерпілих; визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо продовження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжних заходів ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.149 КК України - організації та безпосереднього вербування, переміщення, переховування й передачі людей із метою експлуатації, з використанням примусу, обману потерпілих та їх уразливого стану, вчинених організованою групою та повторно; ч.1 ст.309 КК України - незаконного придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197,199, 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 зазначений запобіжний захід.

У ході розгляду вказаного вище питання місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, врахувавши обставини, суспільну небезпеку й тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином (ч.3 ст.27 ч.3 ст.149 КК України), тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 в разі визнання винуватим від 8 до 15 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який у силу ст.89 КК України не судимий, неодружений, не працює, не має: законного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, має дитину, яка проживає окремо з матір`ю, до затримання проживав у реабілітаційному центрі ГО «Нове небо» по вул. Катерини Білокур, 30-А в м. Кременчук Полтавської обл., тобто за місцем інкримінованого йому злочину за змістом обвинувального акта, мав залежність від вживання накротичних засобів, стан його здоров`я, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Також як було встановлено в ході постановлення попередньої ухвали про тримання під вартою потерпілий ОСОБА_12 , який підтвердив те, що незнайомі особи впливали на нього, щоб він надав показання на користь обвинувачених, у зв`язку з чим він боявся прибувати в приміщення суду.

При цьому, з огляду на відсутність у ОСОБА_9 працевлаштування й законного джерела доходу, доводи апеляційної скарги про наявність у нього утриманців є непереконливими.

Надана стороною захисту копія трудової книжки ОСОБА_9 не спростовує наведене вище, оскільки згідно з даними цієї трудової книжки обвинувачений був останній раз працевлаштований у 2019 році.

Відповідно до наданої копії характеристики ОСОБА_9 під час проходження до 2009 року служби в органах внутрішніх справ характеризувався посередньо.

Установлені ж під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини не свідчать про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки в сукупності з іншими обставинами цього провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, у тому числі ряду епізодів особливо тяжкого злочину проти свободи та особистої недоторканності потерпілих із метою їх експлуатації, з використанням примусу, обману та уразливого стану останніх, у складі організованої групи в ролі організатора, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, про що порушується питання в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений має малолітню дитину, батька й матір, яка має хронічні захворювання, однак ці дані не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Водночас, продовживши ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому як альтернативний запобіжний захід заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка, при цьому, є мінімальною за своїм розміром відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України. Визначений розмір застави з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, сукупності даних про особу обвинуваченого, доведеності таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, відповідає критеріям, визначеним у ч.4 ст.182 КПК України, здатен забезпечити виконання покладених на них обов`язків та підстави для зменшення зазначеного вище розміру застави обвинуваченому є відсутніми.

Що стосується тверджень захисників, пов`язаних із необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за встановлених в обвинувальному акті обставин, то ці посилання позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4