ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 760/10849/22

провадження № 51-1338 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засуджених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001206, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Шевченківським районним судом м. Києва від 11 травня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки кожному.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, яке призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років кожному.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки кожному та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України на кожного.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в період запровадженого на території України воєнного стану, 07 травня 2022 року в період часу з 02:20 до 02:45 год за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 12; а також 12 травня 2022 року в період часу з 22:20 до 22:25 год за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 19; також 13 травня 2022 року в період часу з 21:10 до 21:35 год за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 83; також 19 травня 2022 року в період часу з 21:40 до 22:05 год за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 16; також 19 травня 2022 року в період часу з 22:00 до 22:20 год за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 115; а також 20 травня 2022 року в період часу з 19:45 до 20:11 год за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 95, таємно викрали акумулятори з електросамокатів, які належать ТОВ «БОЛТ ОПЕРЕЙШНЗ УКРАЇНА», вартість кожного з яких становить 3680 гривень та таким чином заподіявши ТОВ «БОЛТ ОПЕРЕЙШНЗ УКРАЇНА» матеріальну шкоду на загальну суму 22 080 гривень.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи вимоги скарги прокурор зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи апеляційну скаргу прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання на підставі положень ст. 69 КК України та неправильне застосування положень ст. 75 КК України, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином її доводів та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін. Прокурор стверджує, що без належної оцінки залишились посилання апеляційної скарги на те, що при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання суд не в достатній мірі врахував всі дані про особи засуджених, тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень та їх кількість. Вважає, що у суду не було достатніх підстав для призначення їм покарання із застосуванням положень статей 69 та 75 КК України.

Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надіслав заперечення на касаційну скаргу в яких, посилаючись на безпідставність наведених прокурором доводів, просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни.

Під час касаційного розгляду засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисник ОСОБА_8 також просили касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 4 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Статтею ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За вимогами ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.

Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Так, у касаційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою апеляційного суду, постановленою за результатом розгляду апеляційної скарги сторони обвинувачення, посилаючись на її невідповідність вимогам ст. 419 КПК України. Прокурор вважає, що без належної оцінки суду залишились посилання апеляційної скарги на те, що при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання не в достатній мірі було враховано всі дані про особи засуджених, тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень та їх кількість.

Колегія суддів вважає такі доводи прокурора заслуговують на увагу, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив питання про його скасування та ухвалення нового, в зв`язку з неправильним застосуванням положень статей 69 та 75 КК України при призначенні покарання засудженим, не дав належних відповідей на всі доводи сторони обвинувачення.

Як убачається зі справи, приймаючи рішення про залишення вироку суду першої інстанції без змін, апеляційний суд послався на те, що при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності та відсутність тяжких наслідків від них, а також взято до уваги дані про особи засуджених, які на даний час працюють, позитивно характеризуються за місцем проживання та мають сталі соціальні зв`язки. Погодившись при цьому з мотивами визнання обставинами, які пом`якшують покарання кожному із засуджених, якими суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування заподіяних збитків.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з рішенням місцевого суду про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Проте наведені висновки суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, є сумнівними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 систематично вчиняли умисне протиправне таємне викрадення чужого майна в умовах введеного в Україні воєнного стану та їх протиправна діяльність була зупинена правоохоронними органами, що ставить під сумнів щирість їх каяття у скоєному та активну позицію в сприянні розкриттю вчинених ними злочинів.

Колегія суддів вважає, що визнання вини та розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України в суді першої інстанції, у даному конкретному випадку не є достатніми аргументами для належного підтвердження активної позиції засуджених та їх сприяння розкриттю злочинів.

Не зрозумілими та необґрунтованими належним чином також є викладені в ухвалі апеляційного суду висновки визнання безпідставними посилань сторони обвинувачення щодо відсутності належних підтверджень про відшкодування заподіяних збитків за відсутності відповідних заяв від потерпілої сторони в матеріалах кримінального провадження, а також відомостей про доходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Крім того, при вирішенні питання про застосування статей 69 та 75 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судом першої інстанції були враховані одні і ті ж самі дані про особи засуджених та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання.

За таких обставин, ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в зв`язку з чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, провадження - новому розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно оцінити відомості про особи винних, обставини, які впливають на призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що одночасне застосування положень статей 69 та 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3