Номер провадження: 11-сс/813/2333/25
Справа № 523/3476/25 1-кс/523/7735/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокуратури ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисникаОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000646, внесеного до ЄРДР 07 травня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві, ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці у межах строку досудового розслідування, а саме до 13.01.2026 року.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним, інкримінованих кримінальних правопорушень та ризиків, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак сторона обвинувачення не довела необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу. Тому, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема того, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки не є суспільно-небезпечною особою, слідчий суддя дійшов висновку, що буде доцільним та достатнім для запобігання ризикам кримінального провадження обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:

- відсутня належно обґрунтована підозра, оскільки надані стороною обвинувачення докази не містять будь-яких даних, які б свідчили про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому дій;

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 07 травня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 13 листопада 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366 КК України, за кваліфікуючими ознаками - видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції 22.11.2018р.), - за кваліфікуючими ознаками - пособництво у придбанні права на чуже майно, шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах, вчинене повторно.

За версією органу досудового розслідування та відповідно до повідомлення про підозру,ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, розробив злочинний план, спрямований на заволодіння правом власності на об`єкти нерухомого майна шляхом шахрайства та подальшу легалізацію такого майна. Для реалізації свого умислу він залучив раніше знайомих осіб, зацікавлених у незаконному збагаченні, а також так званих «підставних осіб», на яких оформлювалися підроблені договори купівлі-продажу та від їх імені подавалися позови про визнання права власності.

Будучи фактичним директором ресторану «Лев Золотий» у м. Одесі, ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_12 , шляхом обману отримав від працівниці ресторану ОСОБА_13 копії паспортів та ідентифікаційних кодів її та її сестри, які надалі використовувалися для виготовлення підроблених документів.

До реалізації злочинної схеми ОСОБА_11 залучив також невстановлену особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, яка, виконуючи роль пособника, донесла судді Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_7 зміст злочинного плану. Суддя надав згоду на пособництво, яке полягало у внесенні завідомо неправдивих відомостей до судових рішень та видачі рішень про задоволення позовів на підставі підроблених договорів купівлі-продажу нерухомості від імені померлих осіб. На підставі цих рішень у подальшому здійснювалася державна реєстрація права власності на «підставних осіб».

Сутність злочинної схеми полягала у пошуку квартир у м. Одесі, власники яких померли, виготовленні підроблених договорів купівлі-продажу, поданні позовів про їх визнання дійсними та отриманні судових рішень, що дозволяли зареєструвати право власності на третіх осіб. Далі нерухомість реалізовувалася з метою легалізації вилученого майна.

Епізод 1. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 організували підроблення договору купівлі-продажу квартири від імені померлого ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 , після чого подали позов до Комінтернівського районного суду. Суддя ОСОБА_7 , усвідомлюючи підробний характер документів та відсутність судового розгляду, видав рішення від 12.10.2021 р. про визнання договору дійсним і визнання за ОСОБА_12 права власності.

На підставі цього рішення державним реєстратором було зареєстровано право власності на квартиру вартістю 1 043 009 грн. Внаслідок цього територіальній громаді м. Одеси заподіяно збитків на зазначену суму.

Епізод 2. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Було підроблено договір купівлі-продажу квартири від імені померлих власників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на користь ОСОБА_17 . Після подання фіктивної позовної заяви ОСОБА_7 13.10.2021 р. видав завідомо неправдиве рішення про визнання права власності за ОСОБА_17 .

Після цього державний реєстратор зареєстрував право власності на квартиру вартістю 730 755 грн. Територіальній громаді м. Одеси спричинено збиток у зазначеному розмірі.

Епізод 3. Квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Було підроблено договір купівлі-продажу квартири від імені померлого ОСОБА_18 на користь ОСОБА_13 . Після подання позову суддя ОСОБА_7 отримав відповіді з державних установ, які підтверджували смерть власника та відсутність спадкової справи, однак, усвідомлюючи відсутність підстав, 19.01.2023 р. видав рішення про визнання договору дійсним та права власності за ОСОБА_13 , а 20.03.2023 р. додатково виправив номер квартири.

На підставі цих документів державний реєстратор зареєстрував за ОСОБА_13 право власності на квартиру вартістю 804 497 грн, чим територіальній громаді м. Одеси також завдано збитки.

Таким чином, ОСОБА_11 , діючи у складі групи з ОСОБА_12 та за пособництва судді ОСОБА_7 , реалізував єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та легалізацію неправомірно набутої нерухомості.

За підсумками перевірки доводів сторони захисту та заперечень сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок слідчого судді щодо наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), про що прямо вказує ч.5 ст.9 КПК України.

Так, у своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою ЄСПЛ розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах провадження для обмеження прав осіб.

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Таким чином, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Відтак, повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі розслідування може перерости у твердження у вигляді обвинувального акту. Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати їм оцінку з точки зору їх допустимості та достатності. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Погоджуючись із висновками слідчого судді стосовно наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, колегія суддів виходить із того, що, як правильно було встановлено під час застосування запобіжного заходу, наявні факти та інформація згідно з якими ОСОБА_7 може бути причетний до заволодіння майном померлих осіб через підроблення документів, фальсифікацію судових рішень і подальшу реєстрацію права власності, в результаті чого державі було завдано збитків на суму на суму понад 2,5 млн грн.

Цей висновок зроблено на підставі доказів, наявних у матеріалах провадження, правильну оцінку яким надав слідчий суддя, зокрема: протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_11 від 10 листопада 2025 року; протоколами огляду матеріалів судових справ Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2025 року; матеріалами отриманими за результатами тимчасового доступу до матеріалів кримінальних проваджень № 0000987 та №0000153.

Та обставина, що пред`явлена повідомлення містить неконкретизовані дані щодо часу вчинення кримінального правопорушення, не впливає на правильність висновків щодо обґрунтованості підозри, оскільки з часом з огляду на перебіг розслідування сторона обвинувачення може змінювати, в тому числі уточнювати, факти та висновки, які стосуються обставин вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються, з урахуванням здобуття нових доказів.

Разом із тим, наведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях підозрюваного вини у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акта до суду.

У межах цього апеляційного провадження колегією суддів у межах доводів апеляційної скарги перевіряється законність та обґрунтованість встановлення слідчим суддею ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) апеляційний суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваної.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищити сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_7 підозрюється, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належать до особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями);

- наразі триває початковий етап досудового розслідування, отже, продовжується збір фактичних даних, які можуть бути використані як докази факту чи обставин учинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 13 листопада 2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із чим йому достеменно стало відомо про обставини, які є предметом доказування у цьому кримінальному провадженні, а також він ознайомився із доказами, якими його підозра обґрунтована, зокрема, що долучені до цього клопотання, він може знищити, сховати або спотворити речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, однак ще не були виявлені органом досудового розслідування;

- ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що: наразі жоден зі свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів, у той час як КПК встановлена процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК); ОСОБА_7 відомо, хто є свідками у цьому кримінальному провадженні;

- у вказаному кримінальному провадженні предметом досудового розслідування є ймовірна неправомірна діяльність групи осіб щодо заволодіння майном померлих осіб через підроблення документів, фальсифікацію судових рішень і подальшу реєстрацію права власності за участі підозрюваного ОСОБА_7 , який у період інкримінованих кримінальних правопорушень перебував на посаді судді Комінтернівського районного суду Одеської області, тому останній за часи своєї роботи міг набути широке коло знайомств і зв?язків серед службових осіб органів державної влади, правоохоронних органів, які може використати для протидії кримінальному провадженню іншим чином.

Вказане не свідчить, що поза всяким сумнівом ОСОБА_7 здійснюватиме відповідні дії. Але наведені факти, котрі підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, сторона захисту в ході апеляційного перегляду не спростувала.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя повинен захищати правовладдя і разом з ним права та інтереси особи, яка потрапила в орбіту кримінального процесу. Однак і суспільство, вимагає безпеки і послідовного дотримання власних інтересів.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, встановлені обставини та ризики, більш м`які запобіжні заходи ніж цілодобовий домашній арешт, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом, та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. При цьому відомості щодо сімейного стану, соціальних зв`язків, наданої особистої характеристики були належним чином оцінені та враховані слідчим суддею при вирішенні клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З наведених мотивів апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000646, внесеного до ЄРДР 07 травня 2025 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4