ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/2177/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (зі слів),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

у Дарницькому районному суді м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час підготовчого судового засідання учасники судового провадження уважали за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, прокурор зазначив, що до ОСОБА_2 можна застосувати такий запобіжний захід як тримання під варто, керуючись п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки, на його переконання, в разі доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, то на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання буде призначено понад 3 роки, що і є умовою, яка визначена в Законі.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та просив змінити ОСОБА_2 запобіжний засіб на особисте зобов`язання, вказуючи на те, що останньому не можна взагалі обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою на підставі п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки це прямо суперечить вимогам Закону.

ОСОБА_2 підтримав думку захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Кримінальне провадження підсудне Дарницькому районного суду м. Києва, обвинувальний акт складено відповідно до положень КПК України, підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_2 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників судового провадження.

Що стосується клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то суд уважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Суд ураховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення Мамедов проти Росії).

Крім того, у судовому засіданні прокурором, також, не було доведено та надано відповідних доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Натомість, вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_2 встановлено, що останній хоч раніше і судимий, але має місце проживання, під час досудового розслідування не ухилявся від слідства, нові правопорушення не вчиняв, є військовослужбовцем.

Також, суд уважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

При цьому, ч. 2 ст. 183 КПК України передбачає виключні випадки застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зокрема, прокурор у своєму клопотанні та виступі послався на п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України, де значено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Дійсно, ОСОБА_2 судимий раніше, але по даному кримінальному провадженні останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, і найсуворішим видом покарання є позбавлення волі, але нас строк до 3 років, а не понад 3 роки, як цього вимагає Закон, через що до останнього не можна застосовувати такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Щодо обґрунтувань прокурора про те, що до ОСОБА_2 можна застосувати такий запобіжний захід як тримання під варто, керуючись п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки, на його переконання, в разі доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, то на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання буде призначено понад 3 роки, що і є умовою, яка визначена в Законі, то суд зазначає, що це особисте тлумачення вимог Закону прокурором, оскільки безпосередньо з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України такого не вбачається. Зокрема, у цій нормі Закону чітко зазначено, що особа має обвинувачуватись у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки, а не призначено покарання за сукупністю вироків понад 3 роки.

За таких обставин, враховуючи, що хоча на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України (можливість переховування від суду, враховуючи вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватим (позбавлення волі), незаконний вплив на недопитаних свідків, які залишаються реальними і триваючими, однак ураховуючи вже зазначені дані про особу обвинуваченого, а також, враховуючи, що прокурором не доведено в судовому засіданні правомірність застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як тримання під вартою, суд приходить до висновку за можливе задовольнити клопотання захисника про зміну ОСОБА_2 запобіжного заходу, але на цілодобовий домашній арешт, оскільки, на думку суду, саме такий вид запобіжного заходу відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У зв`язку з викладеним, клопотання прокурора задоволенню не підлягаю.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд

у х в а л и в:

призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва (вул. Севастопольська, 7/13) кримінальне провадження № 1-кп/753/2177/25 за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, на 14 год. 00 хв. 10 листопада 2025 року.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

Викликати для участі у судовому засіданні учасників судового провадження.

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Клопотання захисника задовольнити частково.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, замінити на цілодобовий домашній арешт, заборонивши останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого обов`язки:

- без дозволу суду не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, крім випадків звернення за медичною допомогою; вжиття заходів щодо збереження життя та здоров`я під час повітряної тривоги;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та обов`язків покладених судом визначити до 30 грудня 2025 року, включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_2 з під варти негайно.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому покласти на орган національної поліції за місцем його проживання.

Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1