У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001303 від 18.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001303 від 18.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2025 року призначено підготовче судове засідання.

13.11.2025 прокурором подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обраний раніше слідчим суддею запобіжний захід закінчується. При цьому, на думку прокурора, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого та експерта у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

13.11.2025 захисником підозрюваного ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просила змінити запобіжний захід на домашній арешт з носінням засобу контролю - електронним браслетом. В обґрунтування зазначила щодо необґрунтованості підозри та обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки в повідомленні про підозру та обвинувальному акті бездоказово зазначено, що обвинувачений зайшов на подвір`я потерпілого через незачинену хвіртку, хоча насправді потерпілий сам відчинив хвіртку, після чого з подвір`я потерпілого вийшла одна особа, яка очікувала потерпілого надворі. Водночас обвинувачений не міг знати і не знав, чи на подвір`ї і в будинку потерпілого ще хто-небудь знаходиться. Необґрунтованим також є те, що обвинувачений мав умисел саме на вчинення вбивства, тобто на умисне заподіяння смерті потерпілому, якого підозрюваний тривалий час знав і який йому раніше допомагав. Так, за первинними показами потерпілого (протокол допиту потерпілого від 18.06.2025 додається): «Денис уже був у мене на подвір`ї, то безпричинно, без слів, почав наносити удари кулаком по тулубу, а потім я побачив у його руці ніж, ким він завдав мені декілька ударів у різні частини тіла..» В Протоколі додаткового допиту потерпілого від 04.08.2025 вже потерпілий змінив свої покази наступним чином: «В той час я побачив, що ОСОБА_8 зайшов до мене на подвір`я», однак саме з цього моменту почалися фабрикування доказів, перекручування фактів, оскільки весь світ бачив в мережі Інтернет, що потерпілий сам відкрив хвірку ОСОБА_4 . Далі «В момент коли я стояв до нього спиною я побачив боковим зором, що з правої сторони, ззаду в область шиї летить рука з ножем…та кінець леза ножа вдарилось мені передній ряд верхніх і нижніх зубів. Від удару в мене вилетів один зуб на нижній щелепі та один зуб на верхній щелепі».

Тобто, сторона захисту зазначає, що версія обвинувачення суперечить як дійсним фактичним обставинам справи, так і навіть версії потерпілого. Сам факт того, що ніж не завдав серйозних поранень потерпілого свідчить про небажання настання смертельного наслідку. Сам потерпілий не розцінював напад з метою вбивства, тому не вдався до втечі, а захищався як у звичайному конфлікті.

Захисник стверджує, що кваліфікація діяння підозрюваного може бути здійснена лише за наслідками тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим, але аж ніяк не за ст. 115 КК.

Окрім того, сторона захисту зазначила, що в даному випадку, реальних ризиків не існує ОСОБА_4 раніше не судимий, має вагітну дружину, є учасником бойових дій, злочин вчинив в стані афекту, встановлення якого слідчий всілякими всілякими методами намагався уникнути (клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 21.07.2025, постанова слідчого про, ніби-то, задоволення мого клопотання, ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 08.09.2025 по справі №308/11346/25, якою в задоволенні моєї скарги на дії слідчого в частині призначення тільки психіатричної експертизи, відмовлено, клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 04.11.2025 додаються).

При вирішенні клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить Суд врахувати дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_4 був військовослужбовцем, є учасником юойових дій, захищав Батьківщину від агресії рф, де отримав контузії, внаслідок яких має діагноз посттравмативний розлад психіки (ПТРП), має на утриманні дружину, яка 14.11.2025 народить їх спільну дитину, яка надзвичайно потребує допомоги ОСОБА_4 , раніше не судимий.

Захисник стверджувала, що будь-яких доказів, які б безумовно свідчили про те, що тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого прокурором не надано і його тримання під вартою надзвичайно ускладнить процес пологів його дружини ОСОБА_9 та життя з перших днів їх сина.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стверджувала, що її підзахисний не мав наміру вбити потерпілого. Просила врахувати, що останній має ПТСР. Зазначила, що в обвинуваченого наявні афектичні симптоми, імовірно під час яких він і міг вчинити злочи. Зазначила, що у ОСОБА_4 наявні місці соціальні зв`язки, вагітна дружина. Просила обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним браслетом та врахувати, що обвинувачений пішов добровольцем в лави ЗСУ, але покинув військову службу через травми.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника та зазначив, що в нього не було умислу на вбивство потерпілого та просив врахувати, що замах міг вчинити у стані афекту. Зазначив, що мав хороші стосунки з потерпілим. Останній на його прохання придбавав зброю. Вказав, що вагітна дружина перебуває у депресії, у зв`язку з чим його перебування поряд з нею є необхідним. Зазначив, що позитивно характеризується: син дружини від попередніх стосунків називає його батьком. Стверджував, що бажає повернутися на військову службу.

Потерпілий ОСОБА_6 заперечував щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому та зазначив, що після вчинення злочину йому на телефон від обвинуваченого надходили смс із погрозами вбити його сім`ю.

Дослідивши клопотання, заслухавши учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст.315КПКУкраїни під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст.199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Судом вже було наведено, що з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також відомості щодо особистості обвинуваченого. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, на думку суду, останній, діючи як суд встановлений законом для розгляду справи по суті, не має право на стадії підготовчого розгляду вирішувати такі питання - як обґрунтованість підозри чи вагомість доказів. Дані категорії можуть були лише предметом оцінки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст. 94 КПК України, та обґрунтованості підозри, що межує з доведенням винуватості. Тим більше, ці висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для продовження запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177КПКУкраїни метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд вважає встановленими та доведеними стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,: а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого та експерта у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжких злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, злочин, інкримінований обвинуваченому, пов`язаний з застосування насильства до потерпілого, враховуючи що докази по кримінальному провадженню в повному обсязі не зібрано, вважає, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В частині продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України), суд бере до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його специфіку.

Суд враховує, що стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого, а також ризик впливу на свідків та потерпілого та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти.

Суду не надано достатньо доказів, щодо обставин, які свідчать про наявність необґрунтованості обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 , залишаючись на волі, не буде ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, зокрема санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Таким чином, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених та ризик їх ухилення від суду. На даний період часу у суду відсутні дані які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченого може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують завдання кримінального провадження у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

На виконання вказаних вимог судом враховуються: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні; вік, стан здоров`я обвинуваченого, наявність ПТРП, сімейний стан, наявність вагітної дружини, те що підозрюваний є військовослужбовцем, Учасником Бойових Дій, позитивна характеристика з місця роботи ТОВ «Агенство Безпеки та Охорони Білий Тигр» та місця проживання, однак, наведене, на думку суду, не може свідчити на користь зменшення заявлених ризиків та недопущення інших способів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, суд, оцінивши суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості, вважає що є достатнім та співрозмірним продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

За таких обставин підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 суд не вбачає.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, немає, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , має бути продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства строком на 60 днів, тобто до 09 січня 2026 року.

Враховуючи наведене і керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 315, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на період судового розгляду, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, а саме до 09 січня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору і надіслати начальнику ДУ «Закарпатська установа виконання покарань № 9».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 14.11.2025 о 16 год. 40 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1