ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1307/24
Провадження №1-кп/477/321/25
УХВАЛА

13 листопада 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів Вітовського районного суду Миколаївської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000135 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Вітовського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник залишили це питання на розсуд суду.

Потерпілі до суду не з`явились.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо заявленого клопотання, вивчивши клопотання та матеріали в межах заявленого клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 березня 2024 року обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз - ухвалою колегії суддів Вітовського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2025 року по 15 листопада 2025 року включно.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Жовтневого районного суду Миколаївської області на Вітовський районний суд Миколаївської області, що не призвело до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого під час досудового розслідування.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, у справі допитані потерпілі, досліджуються письмові докази, не допитані свідки. Завершити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

Підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу стало наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього кодексу, повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час судового засідання встановлено, що обвинуваченийдо затримання офіційно працевлаштований не був, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, проживав не за місцем реєстрації, негативно характеризується за місцем проживання, раніше судимий відповідно до вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року, який набрав законної сили, за ч.3 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до класифікації, наведеної у статті 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами, за один з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Злочини вчинені за місцем проживання потерпілого, в тому ж населеному пункті, де проживає та зареєстрований обвинувачений. Злочини, які інкримінуються обвинуваченому, вчинені під час іспитового строку, встановленого вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про існування ризику того, що усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі встановлення вини обвинуваченого, за відсутності міцних соціальних зв`язків і стабільного джерела доходу, перебуваючи на волі він може переховуватися від суду, що унеможливить своєчасний та якісний розгляд кримінального провадження судом, а також впливати на потерпілих та свідків і продовжувати злочинну діяльність. Інші запобіжні заходи, на що посилається захисник, не зможуть запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, заявлені ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим, що відповідно до ст. 199 КПК України, є підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 11 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня оголошення тексту ухвали, а обвинуваченим з дня отримання її копії.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3