ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), потерпілого ОСОБА_8 кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000111 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, розлученого, військовослужбовця,раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2025 року на підставі угоди ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Вирішена доля речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 35886 грн. 57 коп.

Згідно вироку, 22.03.2025, приблизно о 20 год. 15 хв., ОСОБА_6 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами строком на 3 роки 7 місяців 4 дні згідно постанови Кіцманського районного суду Чернівецької області у справі про адміністративні правопорушення за № 718/3142/21 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати власні дії,

Провадження№11-кп/822/370/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.1 ст.286-1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

керуючи технічно справним мопедом марки «Хонда» без державних номерних знаків, на ділянці автодороги вул. І. Миколайчука м. Вашківці, Вижницького району, Чернівецької області (поблизу міського кладовища), рухаючись зі швидкістю 50 км/год., в напрямку с. Чортория, Вижницького району, Чернівецької області, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, діючи в порушення вимог п.п. 12.3, 1.5 та 2.3 (б) ПДР України, а також п. 2.9 (а) «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за№ 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 , отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 .

Прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме- застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Вказує, що при розгляді обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та при затвердженні угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим, суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки затвердив угоду про примирення у провадженні,у якому така угода не могла бути укладена та її умови суперечать інтересам суспільства.

Районний суд не врахував, що злочин даної категорії є злочином проти безпеки дорожнього руху. Він не є умисно спрямованим проти конкретних осіб, потерпілі у таких злочинах є випадковими. Отже, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу невизначеному колу учасників дорожнього руху, тому законодавець виокремив цей злочин в окрему статтю як такий, що становить підвищену суспільну небезпеку.

Вказує, що обвинувачений неодноразово раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Внаслідок цього неодноразово позбавлявся права керування транспортними засобами, востаннє - 19.01.2022 строком на 3 роки 7 місяців і 4 дні. Попри це, він вкотре порушив заборонні приписи суду та у стані алкогольного сп`яніння знову керував транспортним засобом, що цього разу потягнуло за собою наслідки у виді ДТП та спричинення тілесних ушкоджень людині.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 29.04.2025 в справі № 293/2152/23,вказує,що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого першочергово завдано шкоди суспільним інтересам у сфері безпеки дорожнього руху,а тому такий злочин є двооб`єктним та за таких умов укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим не допускається,а затвердження угоди в частині визначеного сторонами покарання у виді штрафу суперечить суспільним інтересам.

Просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

На апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення.

Вказує, що прокурор під розгляду справи в районному суді погодився на затвердження судом угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим. Зазначає, що районний суд перевірив угоду на предмет її відповідності вимогам КПК та закону.Підстави, передбачені ч.7 ст. 474 КПК України, за яких необхідно було б відмовити у затвердженні угоди, відсутні.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого,його захисника та потерпілого про відсутність підстав для скасування вироку, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Із матеріалів справи вбачається,що прокурором затверджений та направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ст.286-1 ч.1 КК України.

Під час судового розгляду між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_8 укладена угода про примирення, за умовами якої сторони дійшли згоди,зокрема, щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286-1 КК України,призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років(а.с.37-41)

Вироком від 18 вересня 2025 року така угода затверджена та на підставі угоди ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України і призначене узгоджене сторонами покарання.

Ухвалюючи вирок,суд дійшов висновку,що у цьому провадженні угода про примирення може бути укладена та її зміст відповідає вимогам КПК та КК України.

Вказані висновки суду є помилковими, суд не перевірив і не виснував у вироку,чи відповідають умови угоди інтересам суспільства.

За приписами ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до правової позиції,яка викладена у постановах Верховного Суду у справах № 51-5420км24 від 29.04.2025 року, №5-27кс/16 від 31.03.2016 року,№756/11991/17 від 06.12.2018 року,при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочину невеликої тяжкості двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину, суд задля забезпечення балансу між публічними та приватними інтересами має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікації злочинів, а чітко дотримуватись засадничих принципів та встановлювати,чи не суперечить зміст угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди.

Вищий суд вказав,що у провадженнях щодо кримінальних правопорушень проти безпеки дорожнього руху діями обвинуваченого у першу чергу спричиняється шкода суспільним інтересам,а шкода інтересам потерпілого є проявом посягання на основний об`єкт-безпеку дорожнього руху.

Угода про примирення має на меті збалансувати публічний і приватний інтерес,які конкурують.

Згідно вироку,суд визнав ОСОБА_6 винуватим за ст.286-1 ч.1 ККУ у тому,що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння,грубо порушив ряд вимог Правил дорожнього руху України та скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_8 ,заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Прокурор правильно посилався на те,що законодавець виділив склад цього кримінального правопорушення у окрему норму(ст.286-1 КК України) та встановив більш суворе покарання(аніж передбачено ст.286 КК України) у разі вчинення особами у стані алкогольного сп`яніння діяння як такого,що становить підвищену небезпеку для охоронюваних законом суспільних та приватних інтересів

Також законом прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного із потерпілим,дійовим каяттям,передачею на поруки,зміною обстановки,звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб,які порушили правила безпеки дорожнього руху,керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Така позиція законодавця свідчить,що публічний інтерес у цій категорії справ має пріорітет над приватним.

Затверджуючи угоду про примирення,суд погодився із тим покаранням,яке було узгоджене між обвинуваченим і потерпілим та призначив його із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу,тобто більш м`якого виду покарання,аніж передбачено санкцією ч.1 ст.286-1 КК України.

Суд вказав,що враховано обставини,які пом`якшують покарання-щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,добровільне відшкодування шкоди потерпілому та відсутність у нього претензій.

Обставин,які обтяжують покарання,суд не встановив.

Як правильно зазначав прокурор у апеляційній скарзі, суд у формулюванні обвинувачення,яке визнав доведеним, встановив,що ОСОБА_6 згідно постанови суду за ст.130 ч.2 КУпАП за керування у стані алкогольного сп`яніння вже був позбавлений права керування транспортними засобами на 3 роки 7 місяців 4 дні та за цією статтею також призначений судом штраф.

Знехтувавши забороною,обвинувачений знову у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом,грубо порушив правила дорожнього руху та скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_8 ,заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Належить врахувати,що відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП настає для особи,яка повторно протягом року вчиняє правопорушення,передбачене ч.1 цієї статті,а саме-керує транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння,або відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння.

Тобто обвинувачений вже неодноразово на час вчинення злочину притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння,а накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 тис грн. не було дієвим.

Прокурор обгрунтовано вказував,що такими діями обвинувачений може наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху,коло яких не визначене,а потерпілий може бути випадковим.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, у справах цієї категорії безпосереднім об`єктом є безпека дорожнього руху,а тому позиція потерпілих щодо покарання не є визначальною.

За вимогами ст.50,65 КК України метою покарання є запобігання вчиненню особою нових кримінальних правопорушень,а призначене покарання повинне відповідати ступеню тяжкості скоєного,особі обвинуваченого,із врахуванням обставин,які пом`якшують та обтяжують покарання

Судова колегія вважає,що суд,затвердивши угоду про примирення у цьому кримінальному провадженні щодо двооб`єктного злочину, не взяв до уваги інтереси суспільства,призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання,аніж передбачено санкцією статті,у виді штрафу із застосуванням вимог ст.69 КК України,що не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Отже,суд не дотримався ч.7 ст.474 КПК України та повною мірою не перевірив відповідність угоди вимогам закону та інтересам суспільства,і у такому провадженні угода не могла бути укладена та судом затверджена.

На противагу запереченням захисника,із цих підстав прокурор мав право на апеляційне оскарження вироку,ухваленого на підставі угоди.Такий висновок повністю відповідає позиції Верховного Суду,викладеній у постанові від 29.04.2025 року у справі № 51-5420км24.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора необхідно частково задовольнити,скасувати вирок районного суду відповідно до ст.ст.411-413,415 КПК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції,оскільки суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,що перешкодило йому ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити новий вирок,як про те просить прокурор,оскільки судовий розгляд по суті судом не здійснювався,а тому у цій частині апеляційні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404,405,407,411-413,415, 418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000111 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Судді:

_______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3