УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу в рамках кримінального провадження № 0000253 від 20.02.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , займаючого посаду заступника командира батальйону, (в/ч НОМЕР_1 ), раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000253 відомості про яке 20.02.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 191, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369-2, ч. 4 ст. 410, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України (об`єднано з №0000191)за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Одеською Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від

15 вересня 2022 року, визначається організація обліку військовослужбовців та працівників в Міноборони, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення; основні завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; облік загальних втрат особового складу .

Основними завданнями обліку особового складу є зокрема: документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями та трудової діяльності працівниками Збройних Сил та Держспецтрансслужби; забезпечення командування даними про штатну та спискову чисельність особового складу військових частин для прийняття рішень щодо їх комплектування, матеріально-технічного забезпечення, підготовки в них резервів і відновлення втрат, а також довідковими відомостями стосовно особового складу, необхідними для прийняття обґрунтованих рішень щодо його подальшого службового використання.

Облік особового складу повинен бути безперервним, своєчасним і повним, вестися постійно за будь-яких умов діяльності військ (сил) відповідно до вимог цієї Інструкції, достовірно відображати існуючу штатну і спискову чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця або працівника.

Облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та начальників (далі - командир (начальник)) органів управління, військових частин, установ, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів з обліку особового складу.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про державну службу» фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України.

Згідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України фінансове забезпечення система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

Розпорядником бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є командири військових частин.

Основними завданнями фінансового забезпечення військової частини є зокрема: своєчасна та повна виплата грошового забезпечення військовослужбовцям та заробітної плати працівникам та інших, передбачених законодавством виплат; суворе дотримання фінансової дисципліни; законне, ефективне, цільове використання коштів та правильне документальне оформлення фінансово-господарських операцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до п. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відтак, у зв`язку з призначенням наказом КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_5 » №169 від 20.06.2019 ОСОБА_7 на посаду командира НОМЕР_2 окремого батальйону радіоелектронної боротьби (військової частини НОМЕР_1 ) останній діяв як службова особа у розумінні ст. 18 КК України.

Відповідно до «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

-наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

-наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

-забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

-начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

-підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до Порядку віддання й виконання наказів «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Відповідно до Розділу 2 «Загальні обов`язки командирів (начальників)» до повноважень та обов`язків командира військової частини входить, зокрема:

-особисто відповідати перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини; за додержання принципів соціальної справедливості;

-повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів ;

-планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

-негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи);

- негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

- знати стан справ у дорученій йому військовій частині, ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, вміло керувати військовою частиною, як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

-завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, за штатом, списком і в наявності;

-встановлювати у військовій частині, такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

-показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

-проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

-виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

-знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

-організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

-особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

-під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

-вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині.

Відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 280 від 15 вересня 2022 року командири (начальники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах управління, військових частинах, установах та їх підрозділах, а також створювати для посадових осіб, які здійснюють облік особового складу, належні умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

З метою організації обліку особового складу командири (начальники) зобов`язані:

1) здійснювати контроль за обліком особового складу та періодично перевіряти укомплектованість військ (сил);

2) контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ (сил);

3) координувати взаємодію штабів і служб персоналу з питань обліку особового складу;

4) вживати заходів щодо удосконалення обліку особового складу із застосуванням комп`ютерних програм, інформаційно-комунікаційних та автоматизованих систем;

5) забезпечувати командування відомостями щодо складу військ (сил), кількісними і якісними показниками їх укомплектованості;

6) проводити заняття (збори) з посадовими особами, які безпосередньо ведуть облік особового складу:

7) проводити перевірки стану обліку особового складу під час перевірок військ (сил), надаючи практичну допомогу та досягаючи якісного стану обліку особового складу;

8) контролювати роботу комісій для перевірки стану обліку особового складу;

9) здійснювати контроль за забезпеченням бланками і книгами з обліку особового складу, а також військово-обліковими документами військовослужбовців, які засвідчують статус військовослужбовця, його службове становище (далі - документ, що посвідчує особу військовослужбовця);

10) здійснювати контроль за належним веденням електронних журналів обліку особового складу, зразок яких наведено в додатку 1, органу управління, військової частини, установи та їх підрозділів відповідно до вимог цієї Інструкції;

11) вживати всіх заходів для збереження облікових документів, особливо в умовах дії воєнного стану.

Згідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України командир військової частини зобов`язаний:

організувати фінансове забезпечення згідно з вимогами чинного законодавства України та цих Правил, забезпечити своєчасне витребування і одержання від забезпечувального фінансового органу належних військовій частині коштів, їх облік і подання фінансової звітності;

суворо дотримуватися фінансової дисципліни, законно, ефективно та за цільовим призначенням використовувати кошти і забезпечувати виконання цих вимог усіма посадовими особами військової частини;

організувати ведення бухгалтерського обліку у військовій частині з урахуванням особливостей її діяльності;

організовувати здійснення заходів щодо виявлення та використання внутрішньогосподарських резервів, запобігання збиткам;

вживати заходів для запобігання, припинення та усунення виявлених фінансових порушень і зловживань, притягнення винних осіб до відповідальності та відшкодування заподіяної ними державі матеріальної шкоди;

особисто підписувати першим підписом грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати тощо.

Відтак, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, займаючи посаду командира в/ч НОМЕР_1 , в період з лютого 2022 року по березень 2025 року, розумів, що штатна чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалені одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби. Вказані обставини надають можливість приховати відсутність військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та створити умови фіктивного проходження ним військової служби.

Таким чином, ОСОБА_7 , в порушення Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про державну службу», Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, Порядку віддання й виконання наказів «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, під час дії воєнного стану, введеного на всій території України, перебуваючи в невстановленому місці, при невстановлених обставинах, керуючись прагненням до наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прийняв рішення про протиправне заволодіння бюджетними грошовими коштами фонду оплати праці в/ч НОМЕР_3 , які перебувають на розрахунковому рахунку в/ч НОМЕР_3 , відкритому в АТ «ПУМБ» () - НОМЕР_4 у великих розмірах та майном військової частини, шляхом зловживання своїм службовим становищем, підроблення та використання офіційних правовстановлюючих документів задля незаконного збагачення та протиправного отримання матеріальних благ внаслідок вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , володіючи, в силу специфіки своєї діяльності та кола спілкування, інформацією про наявне у розпорядженні військової частини майно у вигляді бюджетних грошових коштів фонду оплати праці в/ч НОМЕР_3 , які знаходяться на розрахунковому рахунку рахунку в/ч НОМЕР_3 , відкритому в АТ «ПУМБ» () - НОМЕР_4 , розробив злочинний план, етапи реалізації якого полягали у залученні співучасників, розподілі між ними ролей та функцій, залученні зацікавлених осіб на роль військовослужбовців, виготовленні підроблених внутрішніх документів для отримання незаконного прибутку, розподілі протиправного доходу між всіма співучасниками.

З метою реалізації свого протиправного плану, ОСОБА_7 вступив у протиправну змову із заступником командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , заступником командира частини начальником логістики в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та командиром роти ОСОБА_9 для досягнення спільної злочинної мети у вигляді протиправного збагачення за рахунок привласнення бюджетних грошових коштів фонду оплати праці в/ч НОМЕР_3 .

Протиправний план, розроблений ОСОБА_7 , передбачав наступні етапи його виконання:

- підбір та залучення військовозобов`язаних осіб, які мають на меті ухилення від мобілізації та несення військової служби;

- видання наказів про призов на військову службу за мобілізацією та призначення на посаду віськовозобов`язаних, які завідомо фактично не нестимуть військову службу;

- забезпечення облікування виданих наказів за номенклаторую військової частини та передачі витягів до фінансово-економічної, речової, продовольчої служби, речової та служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини;

- забезпечення проходження такими військовослужбовцями базової загально-військової підготовки;

- затвердження начальником штабу військової частини функціональних обов`язків таких військовослужбовців відповідно до посад, на які вони призначені;

- складання та подання щомісячно відомостей про нарахування щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям, які фактично не несуть військову службу у військовій частині;

- візування поданих відомостей командиром частини та направлення відповідній службі для нарахування премій;

- вжиття заходів, спрямованих на отримання грошових коштів, нарахованих в якості щомічного грошового забезпечення військовослужбовцям, які фактично не несуть військову службу у військовій частині.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також іншими невстановленими слідством особами, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, розуміючи, що штатна чисельність особового складу військової частини НОМЕР_1 є значною, має структурні підрозділи, які дислокуються та виконують завдання на різних ділянках, що територіально віддалених одна від одної, а тому військовослужбовці військової частини не мають фізичної можливості знати один одного та володіти інформацією про місця перебування інших військовослужбовців під час несення військової служби, що надає можливість приховати відсутність військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_1 та створити умови фіктивного проходження ним військової служби, з використанням підроблених документів та підконтрольних співучасникам фізичних осіб, шляхом зловживанням службовим становищем, привласнив бюджетні кошти шляхом нарахування грошового забезпечення на особові карткові рахунки підконтрольних військовослужбовців, які фактично не проходять військову службу, та заволодіння такими грошовими коштами шляхом їх переведення в готівку, спричинивши збитки Державі в особі в/ч НОМЕР_3 у великих розмірах.

26.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кк України.

19.08.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено застосований 27.06.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та, при цьому, визначено розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, що становить 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень.

21.08.2025 підозрюваний ОСОБА_4 звільнений з-під варти під заставу в 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025.

01.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, за кваліфікуючим ознаками: заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, в умовах воєнного стану.

04.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 із покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком до 17.10.2025, змінено запобіжний захід в частині розміру застави, а саме змінено на запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1100 (однієї тисячі сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 330 800 (три мільйони триста тридцять тисяч вісімсот) грн. В рахунок визначеного розміру застави вважати внесеною за підозрюваного заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 року.

Однак, як зазначає сторона обвинувачення, ОСОБА_4 не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу не вніс кошти на відповідний рахунок та/або не забезпечив їх внесення заставодавцем, а також не надав документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду внесення коштів на відповідні рахунки, що підтверджується відповіддю ТУ ДСА України в Одеській області.

Таким чином, наразі сторона обвинувачення звертається до слідчого суді із клопотанням про зміну відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, після застосування 04.09.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, останнім в порушення вимог ч. 6 ст. 182, ст. 205 КПК України кошти на відповідний рахунок не внесені та ухвала суду не виконана.

У судовому засіданні:

-прокурор вимоги поданного клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Долучив копії ухвал Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2025, 19.08.2025, 04.09.2025 та копію ухвали Одеського апеляцйного суду від 01.10.2025, а також копію постанов від 16.10.2025 та копію супровідного листа від 21.08.2025.

-захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на письмові заперечення. Так, адвокат ОСОБА_5 наголосила, що 19.11.2025 частина коштів у сумі 50 000 гривень внесена заставодавцем в рахунок застави за ОСОБА_4 , визначеної підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025. Таким чином, станом на тперішній час за ОСОБА_10 внесено заставу у загальному розмірі 807 000 гривень. На сьогодні у ОСОБА_4 відсутня можливість внести заставу у завідомо непомірному для нього та його родини розмірі. Після оголошення ухвали від 04.09.2025 ОСОБА_4 вчинені всі дії задля забезпечення її належного виконання, а саме виконував усі обов`язків, передбачені ст. 194 КПК України, покладені на нього. Захисник вважає, що сторона обвинувачення безпідставно звернулася із даним клопотанням, оскільки відсутність грошових коштів для сплати застави в повному обсязі, не може свідчити про ухилення підозрюваним від виконання покладених на нього обов`язків. Крім того, з 04.09.2025 по 20.11.2025 сторона обвинувачення не проявляла жодного інтересу до сплати або не сплати ОСОБА_4 визначеної застави. За відсутності жодних відомостей щодо порушення ОСОБА_4 покладених на нього обо`язків, як протягом ухвали Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025, так і з моменту його затримання, можливо констатувати про окрему дієвість від застави покалдених на нього обов`язків. Крім того, адвокат ОСОБА_5 зазначає, що з огялду на особу ОСОБА_4 , його соціальні зв`язки, стан здоров`я, а також процесуальну поведінку, необгрунтованими є доводи сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Запропонований стороною обвинувачення розмір застави є непомірним для ОСОБА_4 , до теперіщнього часу останнім та його родиною застава не сплачена, що свідчить про відсутність матеріальної змоги забезпечити внесення застави в такому розмірі. З урахуванням вищевикладеного у сукпності, захисник просила застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою. Доулчила писмьові заперечення з додатками, а також через канцелярію суду адвокатмо ОСОБА_5 були скеровані письмові заперечення з додатками та супровідний лист, які також долдучені до матеріалів клопотання.

-підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання сторони обвинувачення, а також заперечення сторони захисту, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000253 відомості про яке 20.02.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369-2, ч. 4 ст. 410,ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України.

За обставин викладених вище 01.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих злочинів підтверджується стороною обвинувачення наступними матеріалами кримінального провадження: протоколом допиту свідків, які повідомили про обставини відсутності за місцем несення служби військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 та причетності посадових осіб вч НОМЕР_1 до підроблення документів для грошових виплат зазначеним військовослужбовцям;інформацією з Пенсійного фонду України;інформацією з Головного управління ДПС в Одеській області;протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій знаття інформації з електронних комунікаційних мереж.

Долучені матеріали кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування, на думку слідчого судді, є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 , при цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Варто додати, що 04.09.2025 під час зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу слідчим суддею перевірялась наявність обґрунтованості підозри у вчиненні ним означених кримінальних правопорушень, а також вказане питання 01.10.2025 було досліджено колегією суддів Одеського апеляційного суду.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.22025 відносно підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1100 (однієї тисячі сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 330 800 (три мільйони триста тридцять тисяч вісімсот) гривень.

При цьому, в рахунок визначеного розміру застави слідчим суддею постановлено вважати внесеною за підозрюваного заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 року.

Також підозрюваному було роз`яснено вимоги ч. 6 ст. 182 КПК України в частині обов`язку не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує слідчому, прокурору, суду, а також те, що зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. Роз`яснено підозрюваному, що в разі невнесення ним або заставодавцем застави, до нього може бути застосований інший більш суворий запобіжний захід.

В судовому засіданні було встанволено, що на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025 заставодавцем внесено 50 000 гривень в рахунок визначеного ОСОБА_4 розміру застави.

На теперішній час оскільки ОСОБА_4 не виконані вимоги ч. 6 ст. 182 КПК України та не надано документів, які підтверджують внесення підозрюваним застави, натомість повідомлено про неспроможність сплатити визначений слідчим суддею розмір застави, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про зміну запобіжного заходу, застосованого до підозрюваного у вигляді застави на більш суворий запобіжний захід, а саме: тримання під вартою.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Встановлюючи існування ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні. З огляду на що, слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 наразі продовжує існувати в рамках кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що відомості про особу підозрюваного та його соціальні зв`язки вже врахоувалися слідчим суддею при зміні запобіжного заходу, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 не може слугувати фактором, який здатний нівелювати вказаний ризик.

Крім того, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні. Так, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Поряд з цим, за змістом ч. 11 ст. 615 КПК України як докази в суді можуть бути використані і показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану. Проте хід і результати такого допиту мають фіксуватися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Тому, ризик впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Оскільки наразі досудове розслідування даного кримінального продовжено до 25.11.2025, свідки сторони обвинувачення не допитувались судом безпосередньо, ризик того, що внаслідок впливу підозрюваного ОСОБА_4 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від дачі показань у суді наразі збільшився, з огляду на те, що підозрюваному інкримінується вчинення 20 епізодів вчинення злочинів, 4 з яких органом досудового розслідування було виявлено після першочергового повідомлення останньому про підозру.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що стосується посилань сторони обвинувачення на існування в рамках даного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя приходить до переконання про необґрунтованість відповідних доводів сторони обвинувачення, оскільки стороною обвинувачення не було зазначено та документально підтверджено існування нових обставин, яким би не надавалася правова оцінка слідчим суддею при попередній зміні запобіжного заходу відносно підозрюваної особи.

Як вже зазначалося, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025 до підозрюваного було застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1100 (однієї тисячі сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 330 800 (три мільйони триста тридцять тисяч вісімсот) гривень.

При цьому, підозрюваному було роз`яснено вимоги ч. 6 ст. 182 КПК України в частині обов`язку не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує слідчому, прокурору, суду. Роз`яснено підозрюваному, що в разі невнесення ним або заставодавцем застави, до нього може бути застосований інший більш суворий запобіжний захід.

На цей час підозрюваним ОСОБА_4 у повному обсязі не виконані вимоги ч. 6 ст. 182 КПК України. Тобто стороною захисту на теперішній час не було надано документи, які підтверджують внесення застави, між тим, підозрюваний та його захисник повідомили про неспроможність сплатити визначений слідчим суддею розмір застави.

Більш суворими запобіжними заходами, у порівнянні із заставою, є: 1) домашній арешт 2) тримання під вартою, а більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з заставою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука.

У клопотанні сторона обвинувачення просить змінити застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (частина 1 статті 183 КПК).

При обранні відповідного запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину; його роль у імовірному вчиненні злочину, вік та стан здоров`я підозрюваного.

В той же час, слідчий суддя враховує наведені вище обставини вчинення злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та вагомість встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти цим ризикам, оскільки ані особисте зобов`язання, ані особиста порука чи домашній арешт, про застосування якого просить захисник, не відповідають тяжкості наслідків від вчинення злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_4 та обставинам даного кримінального провадження.

Так, домашній арешт хоч і полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим, оскільки лише обмежує пересування особи та не зможе належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Тому у випадку його застосування, з огляду на встановлені слідчим суддею ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, вказане свідчить про неможливість запобігання цим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Зважаючи на викладені обставини слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Слдічий суддя враховує, що за ОСОБА_4 на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 внесено заставу у розмірі 757 000 гривень та в подальшому на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025 в частину визначеного розміру застави було внесено грошові кошти у сумі 50 000 гривень.

При цьому, на теперішній час в судовому засіданні було встановлено, що раніше визначений ОСОБА_4 розмір застави, що становить 3 330 800 (три мільйони триста тридцять тисяч вісімсот) гривень не був внесений з огляду на його непомірність для підозрюваного.

Так, враховуючи обставини даного кримінального провадження, специфіку кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , а саме те, що означеною кримінально-протиправною діяльністю було завдано завдано майнової шкоди у великих розмірах, а також етап досудового розслідування даного кримінального провадження, та водночас відомості щодо особи ОСОБА_4 , його процесуальної поведінки та часткового внесення ним раніше визначеного розміру застави на виконання ухвали слідчого судді, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, проте у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 501 888 (один мільйон п`ятсот одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень.

Одночасно, слідчий суддя вважає за необхідне при зміні запобіжного заходу, в рахунок визначеного розміру застави вважати внесеною за підозрюваного ОСОБА_4 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 та частину застави у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025.

За таких обставин, клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст.177, 178, 182, 183, 194, 196, 200, 205, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Змінити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 25.12.2025, в межах строку досудового розслідування.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_4 в якості альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 501 888 (один мільйон п`ятсот одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень, яка може бути внесена в будь який момент як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок UA 0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

В рахунок визначеного розміру застави вважати внесеною за підозрюваного ОСОБА_4 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 та частину застави у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.09.2025.

З моменту звільнення з під варти у разі внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного строком до 25.12.2025, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню, та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1