Справа № 444/1692/25
Провадження № 1-кп/444/252/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження за №0002532, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2024 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , освіта - середня спеціальна, неодружений, українець, громадянин України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимий - вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1(одного) року обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження №0002532, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.12.2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2024 №334-сч зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду механік водій 2 бойової машини 3 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Обвинувачений солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи намір назавжди ухилитись від проходження військової служби, 26.11.2024 без поважних причин покинув розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , та назад не повернувся, та з 26.11.2024 по 14.12.2024 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки в умовах воєнного стану, та проводив час на власний розсуд, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав суду показання про те, що він змушений був так вчинити та залишити службу, оскільки його мама має проблеми із здоров`ям і дуже недобре себе почувала останнім часом, що було пов`язано з тим, що його брат закінчив життя самогубством. Зазначив, що покинув місце служби восени 2024 року, оскільки він сильно хвилювався за маму і ніхто не дав йому можливості її провідати. Обвинувачений зазначив, що він розкаюється у вчиненому і має намір повернутися до військової служби.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України.

З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні ним вказаного вище кримінального правопорушення, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустимими та належними.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Обставинами, які передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , які передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 негативно характеризується за місцем проходження військової служби, раніше судимий, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст.407 КК України.

Зважаючи на положення статті 75 КК України, з врахуванням усіх обставин справи, особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, а підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Також встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та засуджено до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік. Вирок набрав законної сили 01.07.2024 року.

За правилами ч. 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України після ухвалення 21.05.2024 року вищевказаного вироку Святошинським районним судом м. Києва. Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому повинно бути призначено за сукупністю вироків на підставі ч. 5 ст. 71 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно з 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України після постановлення вироку Святошинським районним судом м. Львова від 21.05.2024 року, покарання за яким не відбував, тому йому належить призначити остаточне покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 71 КК України, частково приєднавши до покарання призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2025 року, враховуючи положення ч. 1 ст. 72 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні запобіжний не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст.71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року із розрахунку відповідно до ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_3 з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1