ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1517/24

Провадження № 11-кп/820/683/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

представника

цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001045, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача ТзОВ «Агаріс Міко Україна» адвоката ОСОБА_7 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Волочиського районного суду від 04 вересня 2025 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, водія ТОВ «Агаріс Міко Україна», одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Позбавлено ОСОБА_9 права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 від призначеного основного покарання звільнено з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Покладено на ОСОБА_9 відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 12 495 грн. 12 коп. вартості проведених у кримінальному провадженні судових експертиз.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Агаріс Міко Україна» на користь ОСОБА_10 500 000 грн. моральної шкоди.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2024 року, скасовано.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 26 березня 2024 року близько 15 години 55 хвилин водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Master», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-30 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине», зі сторони м. Тернопіль в напрямку м. Хмельницький, в порушення вимог п.п. 10.1. та 14.2. (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, не врахував дорожню обстановку, поблизу с. Бокиївка Хмельницького району, не впевнившись, що виконання маневру обгону буде безпечним, розпочав виконувати маневр в недозволеному для цього місці, шляхом виїзду на зустрічну смугу руху, тобто перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля із передньою лівою частиною автомобіля «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_9 вимог ПДР водію автомобіля «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, забійно-скальпованої рани м`яких тканин лобної ділянки голови справа, розщавлення правого очного яблука із послідуючою енуклеацією правого очного яблука, повного відриву нижньої повіки, відриву верхньої повіки з розривом слізних шляхів справа, контузії лівого ока, численних посттравматичних ерозій рогівки лівого ока, забійно-рваної рани шкіри носа, перелому стінок гайморових пазух, саден шкіри обличчя, закритої травми грудної клітини, забою м?яких тканин грудної клітини, лівого передпліччя, плеча, обох стегон і гомілок, саден шкіри верхніх і нижніх кінцівок, підшкірної гематоми лівого передпліччя, коми І ст. (7-8 балів за шкалою коми Глазго), які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а саме як такі, що в момент заподіяння (завдання), чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу, спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Своїми діями ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 10.1. та 14.2. (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зміст яких полягає у наступному:

- п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Волочиського районного суду від 04.09.2025 року змінити в частині призначеного додаткового покарання. Виключити із резолютивної частини вироку посилання на призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

В решті вирок суду залишити без змін.

Своєї вимоги аргументує тим, що вирок суду в частині призначення йому додаткового покарання є занадто суворим, несправедливим та необґрунтованим.

Вказує, що суд мав би врахувати ті обставини, що по місцю роботи і проживання він характеризується позитивно, свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному, в межах своїх фінансових можливостей частково відшкодував завдану потерпілому шкоду, робота водієм є єдиним джерелом доходу його сім`ї, обставини, що обтяжують покарання, відсутні, він раніше не судимий, тощо.

Вважає, що не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, яке в даному випадку буде законним та справедливим.

Зазначає, що, вирішуючи питання про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке санкцією частини статті не визначене як обов`язкове, суд першої інстанції належним чином своє рішення не мотивував та не врахував, що він майже 19 років працює водієм в ТОВ «Агаріс Міко Україна» і ця робота є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Позбавлення ж його права керування транспортними засобами призведе до втрати доходу і поставить його сім`ю у вкрай важке матеріальне становище.

Звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні просив його суворо не карати. І хоча думка потерпілого не є обов`язковою для суду, проте вона має враховуватися судом разом з іншими обставинами кримінального провадження під час вирішення питання про призначення покарання.

Представник потерпілого подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині стягнення моральної шкоди. Задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агаріс Міко Україна» на користь ОСОБА_10 1 500 000,00 гривень (один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим в частині визначення розміру задоволеної судом суми моральної шкоди, оскільки такий розмір не відповідає вимогам справедливості, розумності та перенесеним фізичним і душевним стражданням потерпілого.

Вказує, що внаслідок вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_10 заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях, пов`язаних із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, що змінило звичайний спосіб та умови його життя. Зокрема, суттєве погіршення стану здоров`я вплинуло на можливість виконувати ОСОБА_10 обов`язки священнослужителя, капелана, волонтера; лікування та реабілітація є тривалими та на даний час не завершені; серед інших тілесних ушкоджень є втрата ока, що призвело до суттєвого погіршення якості життя потерпілого та не підлягає відновленню. Викладене свідчить про глибину моральних страждань потерпілого, а тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, перенесених фізичних та душевних страждань, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 1 500 000,00 гривень.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Агаріс Міко Україна» просить в апеляційній скарзі вирок Волочиського районного суду в частині задоволення цивільного позову адвоката ОСОБА_11 та стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Агаріс Міко Україна» та користь ОСОБА_10 500 000 гривень моральної шкоди скасувати.

В задоволенні цивільного позову адвоката ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агаріс Міко Україна» на користь ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 1 500 000 гривень, відмовити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги аргументує тим, що вирок суду є незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного процесуального та матеріального закону.

Вказує, що представником позивача адвокатом ОСОБА_6 , всупереч вимогам ст.ст.50, 58 КПК України, не надано суду належний договір про надання правничої допомоги на підтвердження своїх повноважень, який відповідно до вимог КПК України, є одним з обов`язкових документів, які підтверджують повноваження адвоката саме як представника позивача. До позовної заяви долучений лише ордер на надання правничої допомоги. Таким чином, суд фактично визнав належним представником цивільного позивача особу, повноваження якої підтверджені лише ордером на надання правової допомоги, що прямо суперечить вимогам ст.ст.50, 58 КПК України.

Вказані обставини є самостійною підставою для скасування оскаржуваного вироку в частині задоволення цивільного позову та відмови в задоволенні такого позову.

Крім того, суд першої інстанції, встановивши, що позов потерпілого пред`явлений до неналежного відповідача (ТОВ «Агаріс Міко Україна») та при відсутності клопотань позивача про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача (акціонерне товариство «CK «ARX»), мав би відмовити в задоволенні позову адвоката ОСОБА_6 лише з цих підстав, навіть без врахування інших обставин справи. Однак, суд першої інстанції вказаних вимог чинного законодавства не дотримався, натомість констатував право позивача на власний розсуд визначати відповідача у справі, до якого спрямована його цивільно-правова вимога про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, доводи учасників апеляційного провадження, обговоривши і перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового покарання, оскільки призначення такого покарання належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, обґрунтовано взяв до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість наслідків, що настали, та грубість порушення Правил дорожнього руху останнім, а саме виїзд на зустрічну смугу руху, зокрема перетин дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), що призвело до зіткнення з автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченому з урахуванням конкретних обставинах провадження та його особи, є достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння ним нових правопорушень, тобто, ґрунтується на вимогах закону і підстав для його зміни в сторону пом`якшення, не вбачає.

Саме по собі грубе порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, яке спричинило негативні наслідки потерпілому ОСОБА_10 у виді отриманих тяжких тілесних ушкоджень, які за своїм характером були небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння, давало право місцевому суду призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Ті обставини, що ОСОБА_9 сприяв розкриттю злочину, розкаявся у вчиненому, добровільно частково відшкодував завдану злочином шкоду потерпілому, не дає колегії суддів підстав для зміни вироку суду та скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на наслідки, які настали внаслідок протиправних, суспільно-небезпечних дій обвинуваченого.

Стороною захисту апеляційному суду не надано жодних документів, які б підтверджували ту обставину, що використання автомобіля обвинуваченим є єдиним джерелом його існування.

Сімейні обставини також не дають підстав для призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки не впливають на ступінь тяжкості скоєного ним злочину.

Додаткове покарання у даному випадку, яке призначене у мінімальних межах, на переконання колегії суддів, є необхідним засобом стимулювання виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для його скасування не встановлено.

Не може погодитися колегія суддів із доводами апеляційної скарги представника цивільного відповідача щодо відсутності повноважень представника цивільного позивача у зв`язку з відсутністю у матеріалах провадження договору про надання правничої допомоги.

Колегіє суддів зазначає, що договір про правову допомогу не є обов`язковим документом, який підтверджує повноваження представника, а являється одним із можливих документів, визначених у ст.50 КПК України, які такі повноваження підтверджують, поряд із ордером, який міститься у матеріалах провадження.

При цьому, судова колегія враховує правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, який міститься у постанові від 18.11.2019 року (справа №648/3629/17), відповідно до якого повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надано хоча б один із документів, передбачених п.2 ч.1 ст.50 КПК України, а саме або ордер, або договір, або доручення.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо необґрунтованості судового рішення в частині вирішення цивільного позову, зокрема, неправильне визначення суми моральної шкоди, не ґрунтується на матеріалах провадження та чинному правовому регулюванню даного питання.

Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст.1167 ЦК України і роз`яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цих вимог місцевий суд в повній мірі дотримався.

Аналіз статей 1172 та 1187 ЦК, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода (у тому числі моральна) завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до ТзОВ «Агаріс Міко Україна» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 000 гривень, який задоволений частково.

Під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_9 , потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, він переніс фізичний біль і душевні страждання.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди і задовольняючи його частково, місцевий суд врахував характер правопорушення, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого, їх тривалість, ступінь вини засудженого, ту обставину, що внаслідок даної події потерпілому спричинено вимушені зміни у звичайному способі життя та необхідні зусилля для їх відновлення, оскільки тривалий час він не міг працювати і на час розгляду справи продовжував лікування. З урахуванням цих обставин, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд задовольнив позов потерпілого частково і стягнув з ТзОВ «Агаріс Міко Україна» на його користь моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

З таким розміром відшкодування моральної шкоди погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Що ж до вимог в розмірі 1 500 000 гривень, колегія суддів зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено, а тому в задоволенні вимог поданих апеляційних скарг слід відмовити та залишити рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого, обвинуваченого та представника цивільного відповідача без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3