Справа № 539/5359/25
Провадження № 1-кп/539/369/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000589, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2025 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Клепачі Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня-спеціальна, одруженого, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5 , 01 травня 2023 року, та малолітнього сина ОСОБА_6 , 12 червня 2024 року, працює на посаді комплектувальника товарів у фізичної особи підприємця ОСОБА_7 (магазин «Мінімакс»), не є депутатом, не є особою з інвалідністю, перебуває на військовому обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

Історія провадження

У жовтні 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2025 року за № 0000589, щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 539/5359/25 між суддями від 21 жовтня 2025 року визначено головуючого суддю Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 27 жовтня 2025 року.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року судовий розгляд у кримінальному провадженні призначено у відкритому судовому засіданні на 03 листопада 2025 року, доручено органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.

31 жовтня 2025 року до суду від органу пробаціїнадійшло повідомлення (клопотання) про продовження строку на підготовку досудової доповіді строком не менше 20 днів.

Судове засідання 03 листопада 2025 року відкладено на 04 грудня 2025 року для надання можливості органу пробації скласти досудову доповідь.

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 18 вересня 2025 року близько 22.30 год, повертаючись додому за місцем свого тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , помітив електросамокат марки «Tektrokteirisahrzeug» Segway Ninebot G30 max, заводський номер НОМЕР_1 , який знаходився на тротуарній доріжці з метою надання в короткострокову оренду, та в обвинуваченого виник умисел на крадіжку вказаного електросамокату.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, викрав електросамокат марки «Tektrokteirisahrzeug» Segway Ninebot G30 max, заводський номер XN4NK5GP1NCO53637, вартість якого згідно з висновком експерта від 25 вересня 2025 року № СЕ-19/117-25/21224-ТВ становить 19 733,33 грн, який належить ОСОБА_8 .

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 разом з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 19 733,33 грн.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України.

Позиція сторін судового провадження

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті, підтримав у повному обсязі, просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із застосуванням положень статті 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, визначеним судом, вважав за можливе визначити мінімальний іспитовий строк. Просив покласти на обвинуваченого, обов`язки передбачені статтею 76 КК України. Просив суд врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди. Зазначив, що обвинувачений працює, вчинив злочин вперше, має на утриманні двох малолітніх дітей. Вказував на необхідність стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів, а також вирішення питання щодо речових доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, вчинив зазначене кримінально каране діяння. Так, обвинувачений, зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, а завдані потерпілому збитки відшкодовані, просив суд суворо не карати, призначити іспитовий строк.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести підготовче судове засідання та подальші судові засідання без його участі. Вказував, що завдану йому кримінальним правопорушенням шкоду відшкодовано, претензій до обвинуваченого не має, при визначенні міри покарання повністю покладається на розсуд суду.

Положення закону, якими керувався суд, висновки та мотиви суду

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Частиною першою статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 607/19649/21 викладено висновок про те, що «кваліфікація кримінального правопорушення це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Так, об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України утворює, зокрема діяння (таємне викрадення чужого майна), обов`язковими ознаками крадіжки є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризуються прямим умислом на заволодіння чужим майном».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжений.

Відповідно до частини четвертої статті 185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі № 722/594/22 викладено висновок про те, що «за частиною четвертою статті 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений».

Вчинення крадіжки в умовах воєнного стану законодавець врахував як чинник, який суттєво підвищує суспільну небезпеку, будь-якої крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану, що обумовлює кваліфікацію вчиненого за відповідною частиною статті 185 КК України.

За змістом частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина друга статті 65 КК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Щире каяття обвинуваченого полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих пунктом 1 частини другої статті 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування частини третьої статті 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання ОСОБА_4 у судовому засіданні відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються, його показання є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене, на думку суду, свідчить про щире каяття ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих матеріалів, матеріалів щодо речових доказів та витрат на проведені експертизи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за частиною четвертою статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі № 755/3235/23 викладено висновок про те, що «загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема, статті 75 КК України приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням. Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК України».

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким (частина четверта статті 185 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-невропатолога та лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у КП «Полтавський обласний наркологічний диспансер» Полтавської обласної ради не перебуває, в Управлінні соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на обліку не перебуває, державну соціальну допомогу не отримує, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, несудимого, характеризується позитивно, не є інвалідом;

- обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно зі статтею 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений повністю визнав свою вину, проявив готовність понести відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до тексту досудової доповіді від 25 листопада 2025 року обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Відповідно до матеріалів перевірки Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 10 листопада 2025 року ОСОБА_4 не притягувався до адміністративної відповідальності. Дане кримінальне правопорушення є умисним, корисливим. Вік, в якому вчинено дане кримінальне правопорушення 20 років. Обставини, які пом`якшують покарання згідно статті 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які обтяжують покарання згідно зі статте 67 КК України, відсутні. Відсутні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити насильницькі дії. Відповідно до опису розмови з ОСОБА_4 від 11 листопада 2025 року він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом з дружиною ОСОБА_9 , 2006 року народження, тещою ОСОБА_10 , 1974 року народження, та двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , 2023 року народження, і ОСОБА_6 , 2024 року народження. Квартира належить тещі. Місце проживання його влаштовує у квартирі, наявні всі комунікації, вона електрифікована та газифікована. Відповідно до характеристики з місця проживання від голови будинкового комітету від 18 листопада 2025 року ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зі своєю сім`єю: дружиною, двома неповнолітніми дітьми і тещою з 2021 року. Сварки в сім`ї не зафіксовані. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило, у конфліктних ситуацій з сусідами і мешканцями сусідніх будинків не зафіксовано. ОСОБА_4 за час проживання зарекомендував себе не конфліктним сусідом, в побуті ввічливим і товариським.

Обвинувачений до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. ОСОБА_4 має середньо-спеціальну освіту. У 2023 році отримав свідоцтво про робітничу кваліфікацію «слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування» в Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців місто Хорол Полтавської області. З 15 вересня 2025 року ОСОБА_4 працює на посаді комплектувальника товарів у ФОП ОСОБА_7 . Відповідно до характеристики з місця роботи від 04 листопада 2025 року, за час роботи ОСОБА_4 зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований і сумлінний працівник, добре знає свої посадові обов`язки та якісно виконує поставлені завдання, у роботі проявляє уважність, організованість та акуратність, вміє швидко орієнтуватися в робочих ситуаціях, дотримується правил техніки безпеки, трудової дисципліни, відзначається доброзичливим ставленням до колег, комунікабельністю, готовністю допомоги іншим, має позитивний авторитет у колективі, до дорученої справи ставиться відповідально, завжди виконує роботу вчасно та якісно, матеріально незалежний, повністю утримує сім`ю. Проживає з сім`єю за рахунок його заробітної плати. В азартні ігри не грає, боргів не має. Обвинувачений пояснював, що за характером він спокійний та врівноважений. Агресії, насильницьких дій чи неадекватних стратегій вирішення конфлікту не застосовує. Здатен мислити чітко та раціонально.

Відповідно до копії КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради № 2472/01-09 від 26 вересня 2025 року ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до повідомлення відокремленого структурного підрозділу № 4 КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» від 05 листопада 2025 року № 526, під наглядом у нарколога останній не перебуває. Дані факти підтверджуються описом розмови з обвинуваченим від 11 листопада 2025 року. Також обвинувачений пояснює, що психічних розладів не має. З інтерв`ювання також відомо, що ОСОБА_4 алкогольні напої вживає дуже рідко (близько одного разу на пів року). Під впливом алкоголю агресії не проявляє. Наркотичні чи психоактивні речовини не вживає та досвіду вживання не має. Серед друзів та членів родини ОСОБА_4 правопорушників немає, він не підтримує зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою чи кримінальним минулим. ОСОБА_4 має позитивні стосунки з рідними. Одружений, має двох неповнолітніх дітей. Він не застосовує насильства до членів сім`ї чи будь-кого іншого. Дітей з дружиною виховують в доброзичливій атмосфері, забезпечують необхідними речами. Дружина в цей час перебуває у відпустці тю догляду за дитиною до трьох років. Обвинувачений пояснює, що готовий змінити себе та має позитивні плани на майбутнє: зробити ремонт у квартирі, чим вже почав займатись.

Відповідно до опису розмови з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_11 від 11 листопада 2025 року її син дійсно проживає разом із сім`єю та працює вантажником- комплекту пальником. За характером Денис спокійний, завжди приходить їй на допомогу (нещодавно допомагав з переїздом). Він гарний сім`янин, батько та син. Алкоголем не зловживає (майже не вживає). Наркотичні речовини ніколи не вживав. Ніколи не проявляв агресії як в дитинстві, так і зараз. Про свого сипа може сказати лише хороші речі.

ОСОБА_4 виявив бажання прийняти участь у досудовій доповіді. Відповідно до соціально-психологічних, криміногенних потреб, що обумовлюють ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення виявлено наступний фактор: нераціональна поведінка у певних ситуаціях, обвинуваченого є захисні ресурси, які сприяють зменшенню впливу факторів ризику, ними можуть бути: наявність місця проживання; наявність освіти; офіційне працевлаштування; відсутність у колі спілкування осіб з антисоціальною поведінкою; наявність позитивних планів па майбутнє. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_12 показали середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тобто небезпека може виникати періодично в залежності від посилення впливу криміногенних факторів.

Орган пробації також зазначив, що дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість виправлений особи без ізоляції від суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважав доцільним покладання на нього обов`язків відповідно до частини третьої статті 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Підстав для застосування положень статей 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданої шкоди, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням винного до вчиненого, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_4 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Також при призначенні покарання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, яка має бажання виправитись, повну свідомість та відповідальність, всі зазначені обставини, та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік у порядку статті 75 КК України та із застосуванням щодо нього вимог статті 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів (проведення у Полтавському НДЕКЦ МВС України судової трасологічної експертизи від 29 вересня 2025 року № СЕ-19/117-25/21230-Д, судової товарознавчої експертизи від 25 вересня 2025 року № СЕ-19/117-25/21224-ТВ) у розмірі 5 348,40 грн (3 565,60 грн + 1 782,80 грн).

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 50, 6567 КК України, статтями 2, 7, 84, 100, 124, 349, 368371, 373, 374, 376, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набуття вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.

Речовий доказ електросамокат марки Tektrokteirisahrzeug», заводський номер НОМЕР_2 , який оснащений сім картою мобільного оператора НОМЕР_3 імеі: НОМЕР_4 , із порядковим номером 001207 Ninebot G30 max, залишити власнику ОСОБА_8 .

Речові докази: джинси, кофту, кепку, наплічник, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, місто Лубни, вулиця Монастирська, 4, повернути власнику ОСОБА_4 .

Речові докази: два DVD диск із відеозаписами залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень частини другої статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1