УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 761/40713/17

провадження № 51 - 4858 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05 січня 2026 року,

встановив:

Вироком Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років зі штрафом у розмірі 17 000 грн, та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях, пов`язаних із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки. Вирішено питання щодо запобіжного заходу, початку строку відбування покарання, у тому числі зарахування у строк відбуття покарання його тримання під вартою та попереднього ув`язнення.

ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним злочину та вирішено питання щодо запобіжного заходу.

Також цим вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів і документів, заходів забезпечення кримінального провадження та цивільного позову АТ «Укргазвидобування», який пред`явлено до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою судді-доповідача Апеляційної палати Вищого антикорупційного суд від 05 січня 2026 рокуна підставі ст. 399 ч. 3 п. 2 КПК України апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , яку подано в інтересах ОСОБА_5 , на вирок Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000218 від 31 березня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України, повернуто особі, яка її подала.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 просить скасувати вказану вище ухвалу суду апеляційної інстанції від 05 січня 2026 року та призначити новий розгляд в цьому суді. Вважає, що за вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у низці кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких, вчиненими у складі злочинної організації, у співучасті з ОСОБА_5 та іншими особами, що грубо порушує права та інтереси особи, загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини та верховенства права.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8частини першої статті 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостийпідпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

Відповідно до ст. 370, ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Апеляційна скарга повертається, якщо: особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк; апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу; апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції; апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (ст. 399 ч. 3 КПК України).

Положеннями ст. 393 КПК України передбачений вичерпний перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Пункт 10 частини першої статті 393 КПК України встановлює право інших осіб, не включених до переліку пунктів 1 - 9-2 частини 1 статті 393 КПК України, на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції у випадках, передбачених цим Кодексом.

Висновок щодо застосування норми права щодо оскарження особою рішення суду у провадженні, в якому вона не визнана учасником, сформульовано в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року, де зазначено, що відсутність у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

З матеріалів провадження та копії оскаржуваного судового рішення вбачається, що вироком Вищого антикорупційного суду від 31 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, та призначено відповідне покарання. Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч. 5, ст. 364 ч. 2 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним злочину.

Ухвалою судді-доповідача Апеляційної палати Вищого антикорупційного суд від 05 січня 2026 рокуна підставі ст. 399 ч. 3 п. 2 КПК України апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , яку подано в інтересах ОСОБА_5 , повернуто особі, яка її подала.

При поверненніадвокату ОСОБА_4 його апеляційної скарги суддя-доповідач Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду України виходила з такого.

За наявними матеріалами ОСОБА_5 не є учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та не має будь-якого процесуального статусу, а отже не є особою, яка має право на оскарження даного вироку відповідно до вимог КПК України.

Суддя-доповідач також вказала і про відсутність підстав для висновку про те, що оскаржуваним вироком вирішені питання про будь-які права та обов`язки ОСОБА_5 . При цьому суддя-доповідач зазначила, що за змістом вироку відомості, на які посилається адвокат ОСОБА_4 , а саме те, щовказане судове рішення у частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, стосується прав ОСОБА_5 , про що свідчать пункти 4099.23, 4100, 4461, 4646-4650 вироку, як на підставу звернення до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою не містить жодних даних стосовно ОСОБА_5 . Зазначення у вироці суду фактичних обставин з посиланням на Особу-7 не свідчить, що оскаржуване судове рішення стосується саме прав, свобод та інтересів ОСОБА_5 . Суд розглядає кримінальне провадження лише стосовно особи, якій пред`явлено обвинувачення у даному провадженні.

Таким чином, вироком суду першої інстанції від 31 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не вирішувались питання про будь-які права та обов`язки ОСОБА_5 .

Суддя-доповідач також вказала, що у вказаних пунктах вироку, на які покликається адвокат ОСОБА_4 , як і у всьому його тексті прізвище ОСОБА_5 відсутнє.

Отже, висновок судді-доповідача про те, що апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу, є обґрунтованим, а також узгоджується з судовою практикою Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції виконав вимоги процесуального закону та керуючись ст. 399 ч. 3 п. 2 КПК України повернув апеляційну скаргу особі, яка за встановлених обставин не має права подавати апеляційну скаргу відповідно до ст. 393 КПК України.

За таких обставин, доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_4 щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог КПК України, презумпції невинуватості особи є безпідставними.

Ухвала судді-доповідача Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду відповідає вимогам статтей 370, 418, 419 КПК України.

Пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити адвокату ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05 січня 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3