Номер провадження 1-кп/754/487/26
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001053 від 25.12.2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ,

сторони захисту: особи, щодо якої стоїть питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

законного представника особи, щодо якої стоїть питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до поданого клопотання слідчого, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, в стані неосудності, тобто на момент вчинення кримінального правопорушення не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок психічного захворювання, за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 у невстановлені слідством дату, час та місці, за невстановленою слідством адресою, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи наркотичний засіб, обіг якого обмежено- канабіс, загальною масою 30,58 г, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб з метою збуту, який в подальшому за невстановлених обставин розфасував до двадцяти шести прозорих поліетиленових пакетів з пазовими замками, які потім розподілив до двох пластикових ємностей чорного кольору - одну пластикову ємність із 16 (шістнадцятьма) прозорими поліетиленовими пакетами з пазовими замками із наркотичним засобом, обіг якого обмежено- канабіс, ОСОБА_5 поклав до правої кишені куртки чорного кольору, а другу пластикову ємність із десятьма прозорими поліетиленовими пакетами з пазовими замками із наркотичним засобом, обіг якого обмежено- канабіс, поклав до лівої кишені куртки чорного кольору, в яку він був одягнений, тим самим почав незаконно зберігати вказаний наркотичний засіб при собі з метою збуту.

12.05.2024 ОСОБА_5 , утримуючи при собі вказаний наркотичний засіб, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, о 12 год. 00 хв. був зупинений працівниками поліції. В ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5 добровільно надав працівникам поліції дві ємності із 26 (двадцятьма шістьма) прозорими поліетиленовими пакетами з пазовими замками із наркотичним засобом, обіг якого обмежено- канабіс, загальною масою 30,58 г, який ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав при собі з метою збуту.

Суспільно небезпечні діяння ОСОБА_5 , на думку органу досудового розслідування, підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а саме - незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту.

Слідчий СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 подав до суду клопотання про застосування стосовно ОСОБА_5 примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, з метою запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити за наведених у ньому підстав.

Захисник та законний представник ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_5 , в присутності законного представника ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 не заперечував проти клопотання слідчого. Пояснив суду, що повністю визнає, що вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а саме - незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу з метою збуту, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження щодо застосування відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України слід закрити, а матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001053 від 25.12.2024 відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, з таких підстав.

Статтею 503 КПК України визначено підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Зокрема, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно із ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

На підтвердження вчинення ОСОБА_5 дій за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, стороною обвинувачення долучено, а судом досліджено наступні докази:

Протокол від 25.12.2024 огляду місця події з ілюстративною таблицею, за адресою: АДРЕСА_2, проведеного за участю ОСОБА_5 , під час якого ОСОБА_5 добровільно дістав з правої кишені куртки пластикову коробочку з 10 поліетиленовими пакетами з невідомою речовиною зеленого кольору, та добровільно дістав зі своєї лівої кишені куртки пластикову коробочку з 6 поліетиленовими пакетами з невідомою речовиною зеленого кольору, та повідомив, що знайшов зазначені речі, але не пам`ятає - де;

Висновок експерта від 27.12.2024 № СЕ-19/111-24/75693-НЗПРАП, згідно з яким надані на дослідження речовини рослинного походження є наркотичним засобом та рослиною, обіг якого обмежено - канабісом, маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 1,18 г, 1,16 г, 1,15 г, 1,18 г, 1,17 г, 1,17 г, 1,18 г, 1,21 г, 1,15 г, 1,21 г, 1,17 г, 1,20 г, 1,15 г, 1,23 г, 1,18 г, 1,15 г, 1,17 г, 1,15 г, 1,17 г, 1, 15 г, 1,22 г, 1,18 г, 1,17 г, 1,13 г, 1,24 г, 1,16 г;

Постанова старшого дізнавача ВД Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 від 16.01.2025 про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 307 КК України;

Постанова слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 22.09.2025 про зміну порядку досудового розслідування.

Висновок судово-психіатричного експерта №1254, складений за результатами проведеної 02.09.2025 експертизи, відповідно до якого ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого підекспертний підозрюється, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад - «Шизофренію, параноїдної форми, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10, шифр F 20.04) та за своїм психічним станом не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - «Шизофренію, параноїдної форми, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10, шифр F 20.04), який істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 на даний час потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги (відповідно до ст. 92 КК України).

Так, у суду відсутні підстави для оцінки доказів, долучених сторонами кримінального провадження до клопотання та з`ясування, в порядку п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, питань про те, чи мало місце суспільно-небезпечне діяння та чи вчинив ОСОБА_5 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України, оскільки відсутні підстави констатувати, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, у зв`язку із наступним.

Згідно зі ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас ст. 20 КК України визначено, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до ч.2 ст.94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №1254 від 02.09.2025, ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого підекспертний підозрюється, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад - «Шизофренію, параноїдної форми, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10, шифр F 20.04) та за своїм психічним станом не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - «Шизофренію, параноїдної форми, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10, шифр F 20.04), який істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 на даний час потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги (відповідно до ст. 92 КК України).

Отже, будь-яких доказів, які б вказували на неосудність (ст. 19 КК України) ОСОБА_5 , суду не надано.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 1254 від 02.09.2025, до суду не надходило.

Отже, даний висновок експертизи не дає підстав вважати, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_5 перебував у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах, з урахуванням положень ч. 2 ст. 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у п. 6 Постанови № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Примусові заходи медичного характеру можуть застосовуватися до засудженої обмежено осудної особи також при звільненні її від покарання в разі, коли вона під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними (ч. 1ст. 84 КК).

На підставі п.2 ч.1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

У відповідності до ч.2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не перебував в стані неосудності (ст. 19 КК України), що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта, а відтак суд вважає, що його неосудність на момент вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не встановлена, а тому відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України, суд вважає за необхідне закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 та направити наявні матеріали кримінального провадження прокурору для ініціювання кримінального провадження в загальному порядку.

Після прийняття судом даного процесуального рішення, вимоги ч.5 ст. 513 КПК України визначають дії прокурора, який повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

На підставі наведеного, у суду відсутні підстави для оцінки доказів, долучених до клопотання та з`ясування, в порядку п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, питань про те, чи мало місце суспільно-небезпечне діяння та чи вчинив ОСОБА_5 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 307 КК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не перебував в стані неосудності (ст. 19 КК України), що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта №1254 від 02.09.2025 року.

Керуючись ст.ст. 19, 20, 94 КК України, ст. ст. 502, 512, 513, 515, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, закрити та направити матеріали прокурору Деснянської окружної прокуратури м. Києва для здійснення кримінального провадження №0001053 від 25.12.2024 року в загальному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення, учасники провадження можуть подати на ухвалу суду заперечення в апеляційній скарзі, яка подається за наслідками судового розгляду в загальному порядку, передбаченому КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1