Провадження №1-кп/761/3296/2025
В И Р О К

іменем України

21 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001410 від 23.04.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого керуючим мережі закладів «Escobar», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» - Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Пунктом 2 статті 18 вказаного Закону передбачено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» - Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Однак, усупереч вищенаведеним нормативно-правовим актам, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення проти авторитету органів державної влади за наступних обставин.

Так, 23 квітня 2025 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, старший інспектор відділу моніторингу ЕЗК УАЗОР ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , перебуваючи у складі наряду по охороні громадського порядку та здійсненню мобілізаційних заходів на території Шевченківського району міста Києва згідно з планом розрахунку від 23.04.2025, рухався неподалік буд. № 13 по вул. Салютна у м. Києві та під час виконання своїх службових обов`язків, направився у напрямку ОСОБА_3 з метою встановлення особи, який усвідомлюючи, що перед ним знаходиться саме працівник правоохоронного органу, одягнений у формений одяг працівника Національної поліції України, який представився працівником поліції, пред`явив власне посвідчення та виконує свої службові обов`язки, діючи умисно, з метою втечі, шляхом спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції, наніс один удар правою рукою в область обличчя (перенісся) ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження, у вигляді забійної рани на спинці носа у середній третині, що відноситься до легкого тілесного ушкодження та синця на верхній губі зліва, крововилив червоній каймі нижньої губи зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Далі, ОСОБА_3 намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, однак був затриманий працівником поліції ОСОБА_5 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом встановлено, що 10.07.2025 між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення, із змісту якої вбачається, що: сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини; констатовано факт примирення потерпілого з обвинуваченим; розмір шкоди, завданої потерпілому кримінальним правопорушенням, її повне відшкодування та відсутність претензій майнового і немайнового характеру; узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначено покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком у 1 /один/ рік, та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України; роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з положеннями ч.3 ст.469 КПК України, зокрема: угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 за ч.2 ст.345 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, наслідки її невиконання, характер обвинувачення за ч.2 ст.345 КК України, та вид покарання, який буде застосований в разі затвердження угоди.

Обвинувачений просив затвердити угоду про примирення.

Також, судом з`ясовано, що потерпілий ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав укладену угоду про примирення, також просив залишити без розгляду його цивільний позов, надісланий ним на адресу суду 26.05.2025, тобто до укладення угоди з обвинуваченим, зазначив, що шкода, завдана ОСОБА_3 , йому відшкодована у повному обсязі та він не має до останнього будь-яких претензій.

Крім того, як обвинувачений, так і потерпілий повідомили, що укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні захисник просив затвердити укладену угоду про примирення між обвинуваченим і потерпілим, і призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Прокурор вважав за необхідне затвердити угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим, оскільки вона відповідає вимогам КПК України та закону, і призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Таким чином, перевіривши угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що умови угоди: не суперечать вимогам кримінально процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або сторони не примирились, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, сторони дійсно примирились, що підтверджено ними в судовому засіданні, та погодили вид покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 .

Даних щодо наявності речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні прокурором не надано.

Керуючись ст.ст.314, 473-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення, укладену 10 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0001410 від 23.04.2025 між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом 1-го /одного/ року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя