Справа №522/3616/25
Провадження №1-кп/522/1887/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000005 від 02.01.2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.12.2024 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 року №4024-IX продовжено з 10.11.2024 року строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 01.01.2025 року у період часу із 20.00 по 21.00 годину ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, розбивши скло на другому поверсі приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 25 та через віконний отвір проник до приміщення кабінету № 202 КП «БТІ» ОМР, звідки таємно викрав 7 ноутбуків торгівельної марки «Lenovo V15 G4 AMN» в корпусі чорного кольору та зарядні пристрої до них, вартістю 22800 грн. за один, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши Комунальному підприємству «БТІ» Одеської міської ради майнову шкоду на загальну суму 159600 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, що завдала значної шкоди потерпілому, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним правопорушення, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: дату, час, місце вчинення кримінального правопорушення, правову кваліфікацію свого діяння. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

Представник потерпілого КП «БТІ» Одеської міської ради ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала та просила задовольнити цивільний позов до обвинуваченого про стягнення з нього матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 136800,00 грн.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, що завдала значної шкоди потерпілому, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Статтею 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, уродженцем м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не значиться, раніше судимий.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини та щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а за досить короткий проміжок часу скоїв кримінальне правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, та те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Також суд бере до уваги, що обвинувачений не працевлаштований, не одружений, на утриманні дітей та/або непрацездатних батьків не має.

В свою чергу, суд враховує, що обвинувачений у скоєному кримінальному правопорушенні щиро покаявся та частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в сумі 22800 грн. шляхом повернення майна.

Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченого, дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Крім того, суд встановив, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2024 року, який набрав законної сили 07.01.2025 року, ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст.190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

При цьому, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, 01.01.2025 року, тобто після постановлення попереднього вироку Приморським районним судом м. Одеси від 05.12.2024 року, а отже остаточне покарання йому варто призначити на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність на підставі ч.1 ст. 71, п.п.а-1 п.1 ч.1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 5 (п`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

При цьому, застосовуючи покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і досягнення достатньої та справедливої сатисфакції потерпілих і суспільства в цілому.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений перебував під вартою з 27.01.2025 року, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжити до набрання вироком законної сили у зв`язку із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Щодо цивільного позову суд зазначає наступне.

Представником потерпілого КП «БТІ» ОМР заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 136800,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачений позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, просив відмовити у його задоволенні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд встановив, що належність КП «БТІ» ОМР викраденого майна підтверджується: видатковою накладною від 22.11.2024 року №449; договором, укладеним між КП «БТІ» ОМР та Компанією «Скайлайн Електроніко Лтд» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про поставку комп`ютерного обладнання машин для обробки даних (апаратна частина) (ноутбуки) від 15.11.2024 року №3 (з додатками), актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 17.12.2024, випискою з рахунку КП «БТІ» ОМР у системі дистанційного обслуговування «Клієнт казначейства - Казначейство» від 20.12.2024 року.

Під час досудового розслідування, 14.01.2025 слідчим СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 було передано на зберігання КП «БТІ» ОМР один ноутбук марки Lenovo VI5 G4 AMN (S)SN: PF4S53F6.

За таких обставин, вчиненим кримінальним правопорушенням, КП «БТІ» ОМР завдано матеріальної шкоди. Відповідно до прибуткової накладної від 22.11.2024 року №ПН-0000018 вартість одного ноутбука без врахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) складає 22 800 грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума викраденого майна без ПДВ - 136800 грн. 00 коп.

За таких обставин, враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, підтверджується матеріалами кримінальної справи, цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71, п.п.а-1 п.1 ч.1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 5 (п`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню у період з 27.01.2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 136800,00 грн., - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (, юридична адреса: м. Одеса, вул. Троїцька, буд. 25) матеріальну шкоду у розмірі 136800,00 (сто тридцять шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.).

Речовий доказ: ноутбук «Lenovo V15 G4 AMN» в корпусі чорного кольору та зарядний пристрій до нього, - вважати переданим власнику.

Речовий доказ: оптичний диск із відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: м.Одеса, вул. Преображенська, 94; оптичний диск із відеозаписами, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1