Провадження № 1-кп/554/1039/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000380 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, інших осіб на утриманні не має, без визначеного місця проживання, раніше судимого:

- 10 червня 2025 року вироком Шевченківського районного суду міста Полтави за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, відбуває покарання в Державній установі Крюківська виправна колонія (№ 29),

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування встановлені такі фактичні обставини кримінального проступку, які не оспорюються учасниками судового провадження.

02 липня 2025 року, приблизно о 10:34 год, обвинувачений ОСОБА_2 був належним чином повідомлений працівниками поліції про наявність щодо нього обмежувальних приписів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 28 травня 2025 року, ухвалених у цивільній справі № 554/7735/25, відповідно до якого ОСОБА_2 строком на шість місяців заборонено: перебувати за місцем проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися більше ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися більше ніж на 100 метрів до місця перебування ОСОБА_3 та переслідувати її; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 , контактувати в будь-який інший спосіб через засоби зв`язку та через інших осіб без її згоди з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб без її згоди строком на 6 місяців.

Обвинувачений ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про наявність щодо нього вказаних обмежувальних приписів, умисно не виконав їх, а саме 21 липня 2025 року, приблизно о 13:10 год, ОСОБА_2 прибув за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де стукав у двері квартири, гукав матір, вимагав, щоб вона до нього вийшла, просив дати йому грошові кошти, через що ОСОБА_3 була змушена звернутися за допомогою до поліції.

Надалі 27 липня 2025 року, приблизно о 14:25 год, обвинувачений ОСОБА_3 знову прибув за місцем проживання своєї матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де стукав у двері квартири, просив матір дати йому грошові кошти, через що ОСОБА_3 була змушена звернутися за допомогою до поліції, тим самим ОСОБА_2 продовжив порушувати обмежувальний припис.

Вищевказаними діями ОСОБА_2 не виконав обмежувальні приписи, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження його прав у частині заборони наближатися більше ніж на 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 та у будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Таким чином, ОСОБА_2 умисно не виконав обмежувальних приписів, будучи особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про розгляд кримінального провадження щодо кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_2 подав заяву, складену в присутності захисника, згідно з якою обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і погоджується на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого кваліфіковані правильно за ст. 390-1 КК України.

Під час вирішення питання про призначення покарання, суд відповідно до ст. ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах, встановлених санкцією ст. 390-1 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом із цим, згідно з вироком Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 червня 2025 року (судова справа № 554/1088/25) ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Вирок набрав законної сили 11 липня 2025 року.

На теперішній час обвинувачений відбуває покарання у виді обмеження волі за вироком суду у Державній установі Крюківська виправна колонія (№ 29).

Оскільки кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим після постановлення вироку Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 червня 2025 року, але до повного відбуття покарання, тому суд вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та визначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання, визначеного цим вироком та вироком Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 червня 2025 року, призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання рахувати з дати набрання цим вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбування покарання строк фактичного відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 червня 2025 року, а саме з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі по дату набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Полтави.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку негайно після проголошення направити прокурору, захиснику, обвинуваченому в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1