Справа № 711/1005/25
Номер провадження 1-кп/711/302/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003985 від 06.12.2024 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , 06 грудня 2024 року, близько 19:10 години, перебував поблизу закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході словесного конфлікту ОСОБА_4 , на ґрунті особистих неприязних відносин, взяв ОСОБА_6 за верхній одяг в районі плечей, завівши в подальшому останнього спиною до будівлі закладу швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , таким способом, щоб у останнього не було змоги втекти, та застосував прийом захват за шию, після якого утримував ОСОБА_6 . Як наслідок, останній, сприйнявши дії потерпілого ОСОБА_4 як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, з метою відвернення суспільно-небезпечного посягання, захищаючи охоронювані законом права, тобто своє життя та здоров`я, перевищуючи межі необхідної оборони, з метою захисту і задля припинення свого побиття, обрав межу захисту, яка явно не відповідала небезпечності посягання, і, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, не оцінивши небезпечності посягання та обставин захисту, маючи при цьому можливість захистити себе без заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, тобто, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, умисно, з мотивів самозахисту, взяв до правої руки ніж та наніс три удари в область черевної порожнини зліва потерпілому, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: рани живота в ділянці лівого підребер`я, яка проникає в черевну порожнину, з ушкодженням товстого кишківника та крововиливом в черевну порожнину, яка, відповідно до висновку експерта № 02-01/45 від 20.01.2025, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні; рани лівої бокової поверхні живота, яка не проникає в черевну порожнину, рани живота в ділянці лівої клубової кістки, яка не проникає в черевну порожнину, та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В подальшому, потерпілого ОСОБА_4 , 06 грудня 2024 року, близько 19:40 години, було доставлено до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

ДіїОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, визнав у повному обсязі, заявлений потерпілим цивільний позов визнав частково, погодився надавати показання суду.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене, просила суд обмежитись допитом потерпілого, дослідженням доказів щодо заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, а також тих, що характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів, та допитати обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_4 підтримали запропонований прокурором порядок та обсяг дослідження доказів. Крім того, зазначили, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 потерпілому заподіяно моральну та матеріальну шкоду, а тому цивільний позов підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисникОСОБА_7 висловили думку щодо наступного порядку та обсягу дослідження доказів: допитати потерпілого, дослідити матеріали цивільного позову та допитати обвинуваченого; заявлений цивільний позов визнали в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн, в іншій частині заперечували проти задоволення позову .

На допиті свідків сторони провадження не наполягали.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд у визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України порядку роз`яснив учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на позицію сторін кримінального провадження щодо порядку та обсягу дослідження доказів, суд здійснив судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом потерпілого, дослідженням документів щодо характеру та ступеню тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, оскільки вони безпосередньо пов`язані з вимогами цивільного позову, дослідити матеріали цивільного позову потерпілого, докази, що характеризують обвинуваченого, документи, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні, а також допитати обвинуваченого.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 розповів, що подія відбулася 06 грудня 2024 року, близько 19:00 години. Незадовго до того він вживав алкогольні напої, а тому перебував у стані середнього ступеню алкогольного сп`яніння. Потім він зустрівся з товаришем ОСОБА_9 і разом з ним поїхали до закладу швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на площі 700-річчя у м. Черкаси, щоб придбати шаурму. Вони зробили замовлення, у закладі їм видали пейджер, який сигналізує про готовність замовлення, тому вони вийшли на вулицю очікувати. Пояснив, що замовлення у тому закладі можна робити як через маленьке віконечко з вулиці, так і безпосередньо зайшовши до самого закладу. Поки вони з товаришем очікували на замовлення, до закладу підійшли два хлопці, як виявилось у подальшому ОСОБА_6 із товаришем, та почали стукати у віконечко. Його товариш ОСОБА_10 зробив їм зауваження і сказав: «Чому ви туди стукаєте, зайдіть у заклад, щоб зробити замовлення», на що у відповідь вони почули нецензурну лайку. Хто перший із невідомих йому чоловіків почав висловлюватися нецензурною лайкою він не пам`ятає. Розпочався словесний конфлікт між його товаришем та невідомими чоловіками, а потім до конфлікту приєднався і сам потерпілий та почав сваритися з ОСОБА_6 . Предмет сварки потерпілий не пам`ятає, разом з тим, зазначив, що загалом увесь конфлікт тривав близько 10 хв. В процесі суперечки між ними розпочалася штовханина і потерпілий взяв ОСОБА_6 лівою рукою за праве передпліччя і в подальшому в такий спосіб утримував останнього протягом певного часу, а ОСОБА_6 намагався вирватися. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , увесь час стояли обличчям один до одного, однак обвинувачений не зачіпав потерпілого фізично. Утримання ОСОБА_6 за передпліччя потерпілий пояснив нецензурною лайкою на їхню з товаришем адресу, тому він хотів, щоб ОСОБА_6 вибачився перед ними та на цьому припинити сварку. При цьому, ОСОБА_4 зазначив, що можливо на таку його поведінку вплинув вжитий незадовго до того алкоголь.

Разом з тим, потерпілий не пам`ятає чи наносили вони з ОСОБА_6 один одному тілесні ушкодження, чи застосовував він прийоми в бійці, чи захоплював ОСОБА_6 рукою за шию, чи падав ОСОБА_6 , що саме вони говорили один одному у процесі сварки. Те, що свої дії щодо ОСОБА_6 він не пам`ятає, ОСОБА_4 пояснив втратою крові. Зазначив, що в конфлікт між ним та обвинуваченим ні їхні товариші, ні сторонні особи не втручалися і не намагалися їх розборонити.

Далі якийсь сторонній чоловік, раніше не знайомий, припускає, що працівник закладу «Вам Донер?», розпилив ОСОБА_4 в обличчя перцевий балончик, після чого потерпілий відчув боковий удар зліва, і відразу зліва від нього відбулось ще одне розбризкування балончиком йому в обличчя. Наступної миті ОСОБА_4 відчув ще два удари в ліву бокову частину тіла і різкий гострий колючий біль при цьому. Потерпілий відразу не зрозумів, що удари були завдані саме ножем, з`ясував це лише тоді, коли побачив як ОСОБА_6 , який вже вирвався від нього, витирав об рукав своєї куртки кров з леза ножа. ОСОБА_4 помітив тільки лезо ножа чорного кольору, загострене з двох боків, подібно спису, руків`я ножа не бачив. Він підняв свою куртку, побачив у себе кров та зрозумів, що отримав поранення ножем.

Потерпілий протягом деякого часу тримався за наплічну сумку ОСОБА_6 і коли останній вирвався від нього, сумка залишилася у потерпілого, тоді як обвинувачений з товаришем втекли з місця події. Далі хтось викликав швидку допомогу, а до її приїзду потерпілий серветками, які приніс його товариш, затискав найбільшу рану. Швидка допомога доставила ОСОБА_4 до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де йому провели операцію, проводили стаціонарне лікування і наступної п`ятниці виписали. Чи повідомляв він працівникам швидкої допомоги обставини отримання травм, не пам`ятає. На ліки і операцію ОСОБА_4 витратив близько 30 000 грн, з яких близько 15 000 грн становив благодійний внесок лікарні. Документи, які б підтверджували понесені витрати, під час досудового розслідування не надавав, бо в нього їх не вимагали, однак до цивільного позову долучив наявні у нього копії чеків на придбання медичних препаратів. Він один забезпечує сім`ю, дружина перебуває у декретній відпустці, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина Прохора, ІНФОРМАЦІЯ_7 . Працює директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », одночасно є його засновником, його заробітна плата складає 10 000 грн на місяць. Лікарняний лист не оформляв, лікувався і перебував після виписки вдома. На цей час періодично має тягнучі відчуття з лівого боку в місці ударів. Нанесені травми постійно про себе нагадують, як фізично так і морально. Через подію, що відбулася, він два місяці не міг працювати, протягом трьох місяців йому були заборонені лікарями будь-які фізичні навантаження, загалом півроку носив спеціальний пояс для підтримки м`язів та дотримувався дієти. До психолога внаслідок пережитого не звертався, однак вважає, що його фізичне здоров`я втрачене, він позбавлений можливості пересуватися так, як раніше, різкі рухи даються взнаки, до цього часу періодично одягає спеціальний пояс, коли виконує фізичну роботу. Після виписки з лікарні до лікарів щодо стану здоров`я не звертався.

Також потерпілий зазначив, що ОСОБА_6 під час розслідування впізнав за зростом, худорлявою статурою, по очах та окулярах. Під час події ОСОБА_6 був одягнений в куртку і шапку. Товариш ОСОБА_6 за статурою був схожим на обвинуваченого, також худорлявий і такого ж зросту. Товариш потерпілого, ОСОБА_10 , навпаки за тілобудовою більше схожий на самого потерпілого.

Щодо заявлених позовних вимог, ОСОБА_4 повідомив, що після першого судового засідання від ОСОБА_6 надходила пропозиція відшкодувати понесені витрати і завдану шкоду, але він не погодився, оскільки вважає, що запропонована сума у розмірі 40 000 грн не охоплює завданої йому шкоди і є недостатньою.

Разом з тим, ОСОБА_4 не зміг пояснити навіщо йому, за зовнішнім виглядом фізично більшому, вищому та візуально сильнішому, ніж обвинувачений, за відсутності будь-яких попередніх фізичних посягань з боку ОСОБА_6 , знадобилося утримувати останнього за передпліччя.

Суд також долучив до матеріалів судового провадження та дослідив надану стороною обвинувачення частину доказів щодо заподіяних потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, щодо відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, а також щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема:

-медичну довідкуКНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 06.12.2024 про перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні з діагнозом: проникаюче ножове поранення черевної порожнини та заочеревинного простору ділянки лівого підребер`я по передньо-паховій лінії, крайове поранення товстого кишківника, непроникаюче поранення з масивним розсіченням м`язів бокової стінки живота з масивною кровотечею ліворуч, непроникаюче ножове поранення ділянки клубової кістки зліва;

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 07.01.2025 про надання тимчасового доступу до медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рентген-знімків (рентгенографій) і комп`ютерних томографій з описами та оптичними дисками до них та усієї іншої медичної документації на ім`я ОСОБА_4 за період з 06.12.2024 по 13.12.2024, яка знаходиться в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.01.2025 з копією опису речей і документів, що були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 14.01.2025, відповідно до яких з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » вилучено медичну карту стаціонарного хворого № 24404 на ім`я ОСОБА_4 ;

-протокол огляду від 21.01.2025 медичної карти стаціонарного хворого № 24404 з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на ім`я ОСОБА_4 із зазначенням анамнезу хвороби останнього, описом трьох наявних у хворого ран та проведених медичних маніпуляцій, заключного клінічного діагнозу, формулювання якого відповідає наведеному у медичній довідці від 06.12.2024;

-висновок експерта № 02-01/45 від 20.01.2025, відповідно до якого, згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого, у ОСОБА_4 мали місце ушкодження: рана живота в ділянці лівого підребер`я, яка проникає в черевну порожнину, з ушкодженням товстого кишківника та крововиливом в черевну порожнину, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні; рана лівої бокової поверхні живота, яка не проникає в черевну порожнину, рана живота в ділянці лівої клубової кістки, яка не проникає в черевну порожнину, та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_6 в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.01.2025 та які зафіксовані в протоколі огляду предмету від 08.01.2025;

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13.01.2025 про надання дозволу на тимчасовий доступ до медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рентген-знімків (рентгенографій) і комп`ютерних томографій з описами та оптичними дисками до них та усієї іншої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 за період з 09.12.2024 по 13.12.2024, які знаходяться в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 15.01.2025 з копією опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 13.01.2025, відповідно до яких з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » вилучена медична карта стаціонарного хворого № 24572 на ім`я ОСОБА_6 ;

-протокол огляду предмету від 21.01.2025 - медичної карти стаціонарного хворого №24572 на ім`я ОСОБА_6 із зазначенням скарг хворого, анамнезу хвороби та діагнозу;

-копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 24572 від 13.12.2024 ОСОБА_6 з діагнозом: внутрішньочерепна травма, супутні захворювання: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забій м`яких тканин правого стегна;

-висновок експерта № 02-05/45 від 21.01.2025, відповідно до якого, згідно з медичною картою стаціонарного хворого, у ОСОБА_6 , мали місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, крововиливом (гематомою) лобової ділянки ліворуч та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та не є небезпечними для життя як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні. Тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_12 в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.01.2025, на які вказав ОСОБА_13 в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.01.2025, та які зафіксовані в протоколі огляду предмету від 08.01.2025;

-копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_6 ;

-вимоги, відповідно до яких ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

-довідки з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_10 » про те, що обвинувачений ОСОБА_6 під наглядом лікаря психіатра не перебуває та за медичною допомогою до лікаря нарколога не звертався;

-довідку-характеристику ДОП СДОП відділу превенції Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області про те, що ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності не притягувався;

- постанови про визнання предметів речовими доказами від 07.12.2024, 09.12.2024, та копії квитанцій № 8330, № 8302, № 8299, № 8296 про прийняття речових доказів на зберігання в кімнату для зберігання речових доказів при ІНФОРМАЦІЯ_11 .

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.12.2024 про накладення арешту на вилучені 06.12.2024 в ході огляду місця події в приміщенні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » штани темного кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту чорного кольору з трьома отворами ліворуч та слідами речовини бурого кольору, куртку темного кольору з трьома отворами ліворуч та слідами речовини бурого кольору;

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.12.2024 про накладення арешту на вилучені 06.12.2024 в ході огляду місця події в приміщенні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » рюкзак чорного кольору із вмістом, який поміщено до картонної коробки;

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.12.2024 про накладення арешту на серветки зі слідами речовини бурого кольору, шапку темного кольору;

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13.12.2024 про накладення арешту на ніж чорного кольору та чохол до нього;

-копію ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 17.12.2024 про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на 56 діб, ;

-постанову про визнання предметів речовими доказами та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 21.01.2025, відповідно до якої визнано речовим доказом медичну карту стаціонарного хворого № 24404 на ім`я ОСОБА_4 ;

-постанову про визнання предметів речовими доказами та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 21.01.2025, відповідно до якої визнано речовим доказом медичну карту стаціонарного хворого № 24572 на ім`я ОСОБА_6 ;

-постанову від 20.01.2025 про призначення експертизи холодної зброї виданого за заявою ОСОБА_6 ножа чорного кольору в чохлі чорного кольору;

- висновок експерта № СЕ 19/124-25/1100-ХЗ від 30.01.2025, відповідно до якого наданий на експертизу ніж є холодною зброєю колюче-ріжучої дії, виготовлений промисловим способом з наслідуванням конструктивних особливостей мисливських ножів загального призначення;

-довідку про витрати на проведення експертизи холодної зброї, вартість якої становить 1591,8 грн;

-заяву ОСОБА_6 від 31.01.2025 з додатками про долучення до матеріалів кримінального провадження копії висновку експертного дослідження № 28х від 20.07.2018, що додавався до ножа, придбаного ОСОБА_6 в інтернет-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_12 », відповідно до якого ніж «мр. Уік» виробництва ФОП ОСОБА_14 (м. Харків) має господарсько-побутове призначення та не відноситься до категорії холодної зброї;

-рапорт слідчого ІНФОРМАЦІЯ_13 від 31.01.2025 про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактом придбання, носіння, зберігання холодної зброї ОСОБА_6 через відсутність в останнього умислу на вказані дії, що пов`язано із придбанням останнім ножа, до якого продавцем було додано експертний висновок про те, що такий ніж не відноситься до категорії холодної зброї.

Також судом досліджено:

- додані представником потерпілого до цивільного позову докази, а саме: копії фіскальних чеків з аптечних закладів про придбання товарів медичного призначення за період із 06.12.2024 по 19.12.2024 на загальну суму 3586,07 грн, копію платіжної інструкції про перерахування ОСОБА_4 12.12.2024 на рахунок ФОП ОСОБА_5 коштів на суму 10000 грн.

- додані стороною захисту до відзиву на позовну заяву докази, а саме: копію витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000059 від 11.01.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України, копію виписки № 24572 з медичної карти хворого ОСОБА_6 та копію висновку експерта № 02-01/44 щодо отриманих ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та не є небезпечними для життя як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні.

Крім того, представником потерпілого адвокатом ОСОБА_5 надано до суду:

- акт № 1 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 26.06.2025, складений між ним та ОСОБА_4 , із зазначенням виду надання правової допомоги, вартості та кількості наданих послуг, їх загальної суми. Відповідно до вказаного акту загальна вартість послуг, наданих під час досудового розслідування кримінального провадження № 10003985, становить 10 000 грн; вартість послуг щодо участі адвоката в судовому розгляді кримінального провадження із розрахунку 8 судових засідань вартістю 2000 грн кожне загалом становить 16 000 грн;

- додаткову угоду № 1 від 26.06.2025 до договору від 12.12.2024 про надання правничої допомоги щодо строку оплати послуг адвоката за кожне судове засідання у справі;

- довідку, видану ОСОБА_5 ОСОБА_4 , про наявність між ними лише одного договору про надання правничої допомоги № 111/24-к від 12.12.2024, за яким ОСОБА_4 12.12.2024 здійснив оплату в сумі 10 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час допиту у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі і пояснив, що 06 грудня 2024 року, близько 19:00 години, він з товаришем ОСОБА_12 , прийшов до закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований на площі 700-річчя у м. Черкаси. Вони зайшли до закладу, зробили замовлення шаурми і вийшли на вулицю біля закладу, очікуючи замовлення. Через деякий час ОСОБА_6 з вулиці постукав у віконечко для замовлень, щоб швидше отримати своє замовлення. Він так завжди робив і багато хто із відвідувачів закладу теж часто стукають у віконечко для замовлень, щоб не заходити до приміщення закладу. Вікно замовлень відчинили і він почав розмовляти з працівником закладу. У цей же час двоє чоловіків, раніше йому не знайомі, як виявилося згодом ОСОБА_4 та його товариш, що стояли неподалік, почали звертатися до них з ОСОБА_12 з нецензурною лайкою, зміст сказаного він уже не пам`ятає, то були якісь викрики. У відповідь обвинувачений показав цим двом чоловікам, що в нього є пейджер і він забирає замовлення, і також відповів їм в грубій формі. Товариш потерпілого відреагував на це агресивно, підійшов до обвинуваченого та вдарив його рукою по голові. Після цього у ОСОБА_6 з товаришем потерпілого розпочався словесний конфлікт, під час якого останній намагався вдарити ОСОБА_6 по ногах. Далі вже потерпілий підійшов до ОСОБА_6 і завдав йому другий удар рукою по голові, а потім міцно схопив його за одяг біля передпліччя і потягнув в сторону від закладу. Обвинувачений намагався розмовляти з ОСОБА_4 , вмовляв вирішити все словесно, просив не чіпати його, але той не реагував. Знаходячись у безпосередній близькості від потерпілого, ОСОБА_6 відчув від нього запах алкоголю, половину слів той вимовляв нерозбірливо, з чого обвинувачений зрозумів, що чоловік перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Протягом усього конфлікту потерпілий з обвинуваченим перебували навпроти один одного, на відстані руки.

Далі потерпілий раптово згином ліктя своєї руки захопив ОСОБА_6 за шию, придушивши його в такий спосіб. Відразу із сусіднього закладу вибіг працівник і розпилив на них із потерпілим вміст перцевого балончика. У зв`язку із придушенням ОСОБА_6 стало зле, не вистачало повітря, він відчував, що може втратити свідомість, про що говорив потерпілому, однак останній на це не реагував, лише нецензурно висловлювався про манеру звернення до них із товаришем, а далі почав погрожувати, що «тут зараз закопає» обвинуваченого. ОСОБА_6 намагався звільнитися, відштовхнути ОСОБА_4 , однак йому це не вдавалось. У цей час їхні приятелі з`ясовували стосунки між собою, кілька разів підбігали і намагалися їх розборонити, однак їм це не вдавалося, через що між ними у свою чергу знову розгорався конфлікт.

Після придушення обвинувачений опустився на землю колінами, був майже у сидячому положенні та в ту мить зрозумів, що його життю загрожує небезпека. У кишені куртки ОСОБА_6 мав ніж, дістав його правою рукою і навідмаш, не дивлячись куди, тричі ударив потерпілого. Під час ударів він був на межі втрати свідомості, після розпилення балончика йому потемніло в очах, тому він не бачив куди саме б`є і не мав конкретної цілі щодо місця нанесення ударів. Чому він завдав саме три удари пояснити не може, можливо, через страх за своє життя, однак більше ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не заподіював. Обвинувачений не відчув, що удар потрапив по потерпілому. В цей час він ще перебував у сидячому положенні, ОСОБА_4 вже відпустив його шию і тримав рукою за одяг, а товариш потерпілого бив його по ногах. З початку конфлікту і до моменту ударів ножем минуло близько 15 хв. Протягом цього часу ОСОБА_6 намагався з`ясувати у незнайомців чому і навіщо вони їх зачіпають, на що друг потерпілого відповів, що вони його образили. Також ОСОБА_6 зазначив, що намагався зняти напругу з цієї ситуації, уникнути конфлікту, вирішити все словесно, старався заспокоїти потерпілого, щоб вирішити ситуацію без бійки. При цьому, він зазначив, що конфлікт виник моментально і незрозуміло з якої причини, оскільки вони з товаришем незнайомців не зачіпали перші, ніяк їм не заважали, не намагалися отримати замовлення без черги чи попереду них.

ОСОБА_6 мав при собі рюкзак, яким його притисли до землі. У цей час до потерпілого підбіг його товариш, ОСОБА_4 сказав, що його вдарили ножем, вони почали між собою обговорювати поранення, і вже аж тоді ОСОБА_6 зрозумів, що ударами поцілив потерпілого та в останнього йде кров, оскільки ОСОБА_4 спочатку тримав його двома руками, а потім тільки однією, а іншою тримався за рану. Ножа ОСОБА_6 сховав у кишеню, з якої його і діставав. Потім почалася ще більша паніка, агресія від ОСОБА_4 з товаришем, конфлікт лише посилювався, товариш потерпілого не давав обвинуваченому піднятися із землі, завдаючи ударів по ногах. ОСОБА_6 так тримали ще хвилин зо три, далі він зміг звільнитися і встати на ноги. Розуміючи, що конфлікт ніяк не завершується, і добровільно він піти не зможе, обвинувачений вирішив тікати, щоб не сталося ще більшої біди і щоб уникнути подальшої загрози своєму життю і життю потерпілого. Його хтось продовжував тримати за рюкзак, тому він залишив рюкзак та шапку на місці події і втік разом із своїм приятелем.

Під час втечі з місця події ОСОБА_6 розумів, що заподіяв потерпілому удари і кровотечу. Прийшовши додому, він нікого не сповіщав про подію, що сталася, в суботу-неділю був удома і лише в понеділок, 09.12.2024, коли стан його здоров`я значно погіршився, він втрачав свідомість, тоді матір викликала швидку допомогу і його госпіталізували до лікарні, де поставили діагноз: черепно-мозкова травма, струс мозку, забій м`яких тканин. Матері у понеділок він розповів про бійку з незнайомцями, однак про ножові удари їй не повідомив. Зазначив, що сам він із потерпілим про відшкодування не спілкувався через установлені запобіжним заходом обмеження, проте його адвокат звертався до захисника потерпілого з приводу відшкодування шкоди, однак та сторона відмовилася від пропозиції.

Щодо ножа обвинувачений пояснив, що придбав його раніше в інтернет-магазині, але не знав, що він є холодною зброєю, навпаки при його придбанні магазин надав висновок, що ніж не є холодною зброєю. Ніж він носив із собою і використовував для роботи, періодично мав підробіток на складах, будівництві, де за допомогою ножа розрізав коробки. На час, коли сталася подія, він працював на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_14 », яке займається меблевою фурнітурою.

Також, під час надання показань обвинувачений ОСОБА_6 попросив у потерпілого ОСОБА_4 вибачення за заподіяне, зазначив, що сталася неприємна ситуація, і якби 06.12.2024 вони з потерпілим змогли спокійно поговорити і домовитися, то такі події не відбулися б.

Перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не викликають сумніву у їх об`єктивності та не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, тобто в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 зі змінами від 06.11.2009, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин; обставини вчинення кримінального правопорушення в умовах перевищення меж необхідної оборони; ставлення до скоєного обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав у повному обсязі як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, та усвідомив неправомірність своїх дій, розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілим; а також особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не має негативних характеристик, до кримінальної відповідальності притягується вперше, та його молодий вік.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

При цьому, суд зазначає, що щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Під час судового розгляду обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії, надав негативну оцінку ситуації, що сталася, та її наслідкам, і готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про усвідомлення особою тяжкості наслідків своїх дій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не встановив.

Стаття 124 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт, виправних робіт, пробаційного нагляду, обмеження волі та позбавлення волі.

Суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а тому такі види покарання як позбавлення та обмеження волі будуть занадто суворими для нього і нестимуть більше каральну ніж виховну функцію щодо виправлення обвинуваченого.

Обвинувачений офіційно не працевлаштований, що позбавляє суд підстав для призначення ОСОБА_6 такого виду покарання, як виправні роботи.

Зважаючи на вид вчиненого злочину, обставини його вчинення і наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, суд вважає, що покарання у виді пробаційного нагляду не відповідатиме особі обвинуваченого та загальній меті покарання і не матиме належного виховного впливу на особу молодого віку.

Натомість покарання у виді громадських робіт полягає у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт. Оскільки об`єктом посягання передбаченого статтею 124 КК України кримінального правопорушення є здоров`я особи, яке відповідно до ст. 3 Конституції України є однією з найвищих соціальних цінностей, у цьому випадку доцільним і достатнім для обвинуваченого буде призначення покарання у виді громадських робіт, під час відбування якого засуджений матиме змогу довести своє виправлення шляхом виконання загальнопотрібних і загальнокорисних для суспільства, тобто необмеженого кола осіб, робіт, що сприятиме усвідомленню обвинуваченим важливості загальнолюдських цінностей і необхідності поваги до них.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання із числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням того, що ОСОБА_6 раніше не судимий, щиро розкаявся, суд призначає йому покарання за ст. 124 КК України у виді громадських робіт, що сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Стороною захисту заявлено про наявність у обвинуваченого сукупності обставин, а саме: його молодого віку, притягнення до кримінальної відповідальності уперше, позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки у вигляді наявності постійного місця проживання разом з матір`ю, визнання вини та щирого каяття, часткового визнання позовних вимог потерпілого, що свідчать про можливість застосування до ОСОБА_6 норми ст. 69 КК України в частині призначення покарання нижче найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, внаслідок чого обвинувачений та його захисник просили про призначення йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Суд зауважує, що при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), необхідно враховувати наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Окрім того, необхідно встановити, що відповідні пом`якшуючі обставини істотно знизили тяжкість вчиненого злочину.

Частина 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Хоча в статті 69 КК закон передбачає, що можуть існувати й інші обставини чи сукупність обставин, за яких призначення покарання в межах санкції статті кримінального закону може бути явно несправедливим, однак, виходячи з системного тлумачення кримінального закону, обставини чи сукупність обставин, які відповідно до статті 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів.

Такі висновки узгоджуються з позицією, висловленою ККС Верховного Суду у постановах від 30.03.2020 у справі № 591/2221/19, від 10.08.2021 у справі № 948/347/20, від 07.02.2023 у справі № 187/1548/15-к.

При цьому, суд звертає увагу, що покарання у виді громадських робіт відповідно до ст. 51 КК України є одним з найменш суворих видів покарань, установлених законом, і найм`якшим із кількох передбачених санкцією ст. 124 КК України альтернативних покарань, яке, з огляду на особу обвинуваченого і відомості, які його характеризують, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність обставин, що обтяжують покарання особи, цілком відповідає як ступеню тяжкості вчиненого злочину, так і обставинам його вчинення, і в підсумку є достатньо м`яким для обвинуваченого та не встановлює для нього неспівмірних чи занадто суворих обмежень і умов застосованого кримінального примусу, а отже, за своєю суттю не потребує призначення у розмірі нижчому, ніж найнижча його межа, встановлена законодавцем.

За таких обставин підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Розглядаючи заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 400 000 грн, витрат, понесених на лікування, в розмірі 3586,07 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн, суд виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної та матеріальної шкоди визнав частково, в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн, проти задоволення позовних вимог про стягнення 3586,07 грн витрат на лікування, та 26 000 грн витрат на правничу допомогу заперечував.

У поданому захисником обвинуваченого ОСОБА_7 відзиві на позовну заяву обвинувачений не заперечує факту нанесення шкоди потерпілому, однак не погоджується із розміром заявленої моральної компенсації, вважаючи її завищеною, необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами, зазначає про суб`єктивність оцінки розміру заявленої моральної шкоди та погоджується на компенсацію моральної шкоди у розмірі 40 000 грн, що, на думку сторони захисту, є співмірним і розумним з огляду на обставини справи, матеріальне становище обвинуваченого та відсутність належних доказів щодо розміру заявленої суми.

Також захисником обвинуваченого у відзиві викладено позицію про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу з огляду на відсутність чіткого призначення платежу у платіжній інструкції від 12.12.2024 про оплату ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_5 10 000 грн.

Заявлені витрати на лікування ОСОБА_4 , як вказано у відзиві, не підтверджені відповідними медичними документами про призначення конкретного лікування, зокрема, виписками з медичних карт, рецептами лікаря, медичними висновками чи довідками, а самі по собі копії платіжних інструкцій з аптек не є достатніми доказами, оскільки не дають можливості встановити чи дійсно вказані препарати були призначені ОСОБА_4 у зв`язку з отриманими ушкодженнями, і чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між придбанням лікарських засобів та діями обвинуваченого.

Окрім того, сам обвинувачений внаслідок конфлікту, ініційованого потерпілим, отримав тілесні ушкодження, звертався до закладу охорони здоров`я і органів поліції, внаслідок чого на цей час ЧРУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначає ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, згідно зі ст. 129 КПК України, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Крім того, відповідно до статей 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їхніх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав; у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків; у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Отже, виходячи із системного аналізу норм закону, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що наслідок неправомірних дій обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_4 , який є цивільним позивачем, отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вказаний факт безпосередньо підтвердили як потерпілий, так і сам обвинувачений під час судового розгляду, визнаючи вину у вчиненні кримінального правопорушення та всі фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті, тим самим підтвердивши факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_4 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень без сумніву зазнав сильного фізичного болю та у зв`язку із заподіяними йому травмами проходив лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані його здоров`я та звичному укладі життя. Всі наведені обставини потягнули за собою душевні страждання, переживання та негативні емоції і, безумовно, призвели до порушення ритму життя позивача і його сім`ї та вимушених змін у повсякденному існуванні як після безпосереднього завдання тілесних ушкоджень, так і після першочергово наданої медичної допомоги у зв`язку з цим.

Із урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Оцінюючи ступінь доведеності позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на загальну суму 400 000 грн, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як випливає з роз`яснень положень п.9 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність і тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності, виходить з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, суд розглядає достатньо переконливі з погляду розумності доводи потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Захисник обвинуваченого вказала на відсутність доказів заподіяння моральних страждань потерпілому, наявності перешкод у спілкуванні з іншими людьми та побудові планів на майбутнє, несприятливих психосоматичних змін у потерпілого.

Однак суд звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом національного законодавства (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02, рішення у справі «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98).

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (рішення у справі «Антипенко проти російської федерації» від 15 жовтня 2009 року, заява № 33470/03, постанова у справі «Пшеничний проти російської федерації» від 14 лютого 2008 року, заява № 30422/03).

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд зазначає про таке.

Відповідно до керівних роз`яснень, що викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Отже, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, враховуючи тяжкість завданих ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, беручи до уваги глибину душевних страждань потерпілого та порушення звичного укладу життя потерпілого та його сім`ї, тривалість його лікування, поведінку обвинуваченого, який позовні вимоги визнав частково, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, та визначає розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченого на користь потерпілого, в сумі 40 000 грн. Саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості і стане необхідною й достатньою компенсацією для позивача.

Щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування понесених на лікування витрат в сумі 3586,07 грн, суд зазначає, що відповідно до копій чеків з аптечних закладів, долучених ОСОБА_4 до позовної заяви, у період 06.12.2024, 07.12.2024, 08.12.2024, 10.12.2024 та 19.12.2024 були придбані медичні препарати та засоби, які за своїм видом і призначенням - бинт марлевий стерильний, пов`язки, пелюшки та підгузки гігієнічні, серветки стерильні, рукавиці нітрилові, розчини для інфузій (ін`єкцій) і т.п. - можуть бути використані при лікуванні подібних за походженням ран як у потерпілого. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, проведеної по медичних документах, потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 06.12.2024 по 13.12.2024. Отже, період придбання медичних засобів відповідно до чеків з аптечних закладів відповідає періоду стаціонарного та післяопераційного лікування потерпілого, при цьому купівля товарів 06.12.2023, тобто в день заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, відбулася о 23:15 в аптечному пункті за адресою: АДРЕСА_4 , тобто у місці розташування КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 », так само як і придбання ліків 08.12.2024 та 10.12.2024, а вид і призначення придбаних медичних засобів безпосередньо пов`язані з проведенням потерпілому оперативного втручання та післяопераційним лікуванням, що, на думку суду, в сукупності свідчить про обґрунтованість та доведеність витрат, понесених потерпілим на лікування, у розмірі 3586,07 грн, у зв`язку з чим вони підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у повному обсязі.

Разом з тим, з огляду на показання потерпілого про значно більший розмір витрат, що понесені ним на лікування, через сплату в тому числі благодійного внеску на користь лікарні, суд зазначає, що сума благодійних внесків, внесених потерпілим на користь лікарні, не підлягає стягненню з обвинуваченого, оскільки ці кошти не відносяться ні до процесуальних витрат, ні до шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. На це також вказує і Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі № 403/329/17.

Щодо вирішення питання про відшкодування потерпілому витрат на професійну правову допомогу суд дійшов наступних висновків.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, згідно зі ст. 118 КПК України, ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правову допомогу. До вказаних витрат за ч. 2 ст. 120 КПК України належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч .1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Як вказано у ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (пункт 3 частини першої статті 91 КПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі, оскільки у подальшому застосована Верховним Судом у постановах від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24) та від 30 вересня 2020 у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Потерпілий, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_6 витрат на правову допомогу, та його представник надали наступні документи: копію платіжної інструкції від 12.12.2024 про перерахування ОСОБА_4 12.12.2024 на рахунок ФОП ОСОБА_5 коштів у сумі 10 000 грн, призначення платежу в інструкції не вказане; копію договору № 111/24-к від 12.12.2024 про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 , відповідно до якого гонорар адвоката складає 10 000 грн за участь у проведенні досудового розслідування, та 2000 грн за участь адвоката у судовому засіданні незалежно від його фактичного проведення; акт № 1 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 26.06.2025, складений між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , із зазначенням виду надання правової допомоги, вартості та кількості наданих послуг, їх загальної суми, яка за період досудового розслідування та судового розгляду загалом становить 26 000 грн; додаткову угоду № 1 від 26.06.2025 до договору від 12.12.2024 про надання правничої допомоги щодо оплати клієнтом послуг адвоката за кожне судове засідання у справі у строк не більше місяця з дня винесення вироку у справі; довідку, видану ОСОБА_5 ОСОБА_4 , про наявність між ними одного договору про надання правничої допомоги № 111/24-к від 12.12.2024, за яким ОСОБА_4 12.12.2024 здійснив оплату в сумі 10 000 грн.

Судом встановлено, що відповідно до договору № 111/24-к від 12.12.2024 потерпілий уклав угоду з адвокатом ОСОБА_5 , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/2597 від 04.06.2020.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Натомість захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , з позицією якої погодився обвинувачений ОСОБА_6 , у відзиві на позов зазначила про відсутність чіткого призначення платежу у платіжній інструкції про перерахування потерпілим коштів адвокату, з чого неможливо встановити факт витрати коштів саме на юридичні послуги, а не з іншою метою. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з акту № 1 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 26.06.2025 між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , загальна вартість послуг, наданих адвокатом під час досудового розслідування кримінального провадження №10003985, перелічених у п`яти пунктах, становить 10 000 грн, а вартість послуг щодо участі адвоката в судовому розгляді кримінального провадження із розрахунку 8 судових засідань вартістю 2000 грн кожне (із зазначенням дати засідань) загалом становить 16 000 грн, тобто загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 26 000 грн.

Оскільки потерпілий ОСОБА_4 сплатив адвокату ОСОБА_5 10 000 грн за вказаним вище договором, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією, відсутність призначення платежу у якій не спростовує факт перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_5 , з яким у потерпілого укладений тільки один договір, суд приходить до висновку, що сума гонорару адвоката між ними погоджена, а потерпілим подані всі передбачені законом докази на підтвердження витрат на правову допомогу, тому у суду відсутні підстави для відмови у їх стягненні.

При цьому, оплата клієнтом послуг адвоката за кожне судове засідання відповідно до додаткової угоди № 1 від 26.06.2025 до договору від 12.12.2024 про надання правничої допомоги буде здійснена клієнтом у строк не більше місяця з дня винесення вироку у справі, у зв`язку з чим потерпілий об`єктивно не має можливості надати суду наперед підтвердження здійснення такої оплати.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов у частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 26 000 грн витрат на правову допомогу.

У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що обов`язок доведення неспівмірності витрат, понесених потерпілими на правову допомогу та розумності їх розміру, з урахуванням складності справи, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, про що також висловився Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 735/845/17.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях статті 22 КПК України, відповідно до яких сторони самостійно обстоюють свої правові позиції передбаченими законом засобами, а отже саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

Як встановлено судом із матеріалів справи, ані відповідач ОСОБА_6 , ані його захисник ОСОБА_7 заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу до суду не подали, як і клопотань про їх зменшення, що позбавляє суд підстав для надання оцінки розміру і співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу.

Оскільки на час ухвалення вироку стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався, клопотань про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому, враховуючи вимоги статей 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Накладений під час досудового розслідування ухвалами слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.12.2024 та 13.12.2024 арешт на речові докази (речі та предмети) на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні на залучення експерта суд вирішує на підставі статей 118-124 КПК України та вважає, що такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави, оскільки витрачені на доведення його вини.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 100, 118, 120, 122, 124, 128-129, 349, 368-371, 373-375, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 40 000 гривень та 3586,07 грн витрат на лікування.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 26 000 гривень.

В іншій частині цивільного позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи холодної зброї № СЕ 19/124-25/1100-ХЗ від 30.01.2025 в сумі 1591,8 грн (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня вісімдесят копійок).

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Арешт, накладений ухвалами ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.12.2024 та 13.12.2024 на речові докази: штани темного кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту чорного кольору з трьома отворами ліворуч та слідами речовини бурого кольору, куртку темного кольору з трьома отворами ліворуч та слідами речовини бурого кольору, рюкзак чорного кольору із вмістом, шапку темного кольору,серветки зі слідами речовини бурого кольору, ніж чорного кольору та чохол до нього скасувати.

Речові докази у справі:

-штани темного кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту чорного кольору з трьома отворами ліворуч та слідами речовини бурого кольору, куртку темного кольору з трьома отворами ліворуч та слідами речовини бурого кольору, поміщені до картонної коробки і передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_15 повернути потерпілому ОСОБА_4 ;

-рюкзак чорного кольору із вмістом, який поміщено до картонної коробки, шапку темного кольору,ніж чорного кольору та чохол до нього, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_15 повернути власнику ОСОБА_6 ;

-серветки зі слідами речовини бурого кольору - знищити;

-медичну карту стаціонарного хворого № 24404 на ім`я ОСОБА_4 , медичну карту стаціонарного хворого № 24572 на ім`я ОСОБА_6 , що повернуті до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » - залишити володільцю КНП « ІНФОРМАЦІЯ_5 »;

-оптичний носій інформації (DVD-R диск) із відеозаписами з камер відеоспостереження з приміщення «Вам Донер?» - залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового процесу в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1