УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 367/3601/19

Провадження № 51-3559 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Буча Київської області, зареєстрованого у

АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 121 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено

їм покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі

на строк 5 років кожному.

На підставі положень ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки щодо кожного та покладено на кожного обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно з вироком 09 листопада 2018 року, близько 16:00, на території озера, що розташовано поблизу гаражного кооперативну «Будівельний», який знаходиться у м. Ірпінь Київської області (вул. Антонова, № 11) між потерпілим ОСОБА_7 та неповнолітніми ОСОБА_5 і ОСОБА_4 під час розпивання спиртних напоїв відбувся словесний конфлікт, у ході якого у неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

З метою реалізації свого злочинного умислу неповнолітній ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно завдав ОСОБА_7 один удар в голову, від якого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_5 підійшов збоку до потерпілого й продовжив наносити удари ногами по голові та тулубу останнього.

В цей час неповнолітній ОСОБА_4 також став з іншого боку до потерпілого ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та бажаючи їх настання, стоячи з іншого боку від ОСОБА_7 також ногами став наносити чисельні удари по голові та тулубу потерпілого, чим спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя на час заподіяння.

Після умисного нанесення численних ударів потерпілому ОСОБА_7 неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення пішли в напрямку АЗС «Газовик», розташованого за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Багірова, 1, але через 15-20 хвилин повернулися до місця вчинення кримінального правопорушення, а саме на берег озера, розташовано приблизно на відстані 50 метрів від приміщення гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Будівельний» по вул. Багірова в м. Ірпінь Київської області, де знову умисно завдали потерпілому ОСОБА_7 численні удари ногами в область голови та тулуба, в той час як потерпілий лежав спиною на землі й не чинив опору.

Внаслідок умисно завданих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 численних ударів в область голови та тулуба ОСОБА_7 , останньому було спричинено множинні травми у вигляді: травми голови з синцями та ранами повік, крововиливами та ранами губ, синцем лівої вушної раковини та розривом барабанної перетинки зліва, крововиливами в м`які тканини голови, крововиливами під м`які оболонки головного мозку, забою речовини головного мозку та крововиливом в шлункову систему, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як такі, що зазвичай викликають тривалий розлад здоров`я (понад 21 день); травму грудної клітки з синцем, крововиливами в м`язи грудної клітки, переломами ребер та забоєм легенів, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як такі, що зазвичай викликають тривалий розлад здоров`я (понад 21 день); травму живота з розривами печінки, брижі товстої кишки, підшлункової залози, з розвитком внутрішньої та заочеревинної кровотечі, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких потерпілий ОСОБА_7 помер. Вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час допиту та під час вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри йому було вручено пам`ятки з правами підозрюваного, які не містили всіх прав, які передбачені КПК України для неповнолітніх, чим порушили його права.

Крім того, скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми КПК України в частині забезпечення права на захист неповнолітніх.

Зокрема судом першої інстанції було встановлено, що сторона обвинувачення здійснила дії, які за своєю суттю є порушенням права на захист щодо неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки окремі слідчі дії проводилися без участі захисника, що прямо суперечить вимогам ст. 52 КПК України.

Також скаржник наголошує на тому, що в суді не здійснювався допит свідка ОСОБА_9 , хоча її показання покладені в основу рішення про винуватість й при цьому, на думку засудженого, стали єдиним доказом, яким було обґрунтовано вину засуджених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим у сторони захисту не було можливості ставити питання свідку, а також з`ясовувати правдивість показань, наданих свідком під час досудового слідства, що призвело до порушення судами принципу рівності та змагальності сторін.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Щодо тверджень засудженого про не роз`яснення йому під час слідчих дій прав неповнолітніх, передбачених положеннями КПК України, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Зі змісту вироку місцевого суду від 29 травня 2025 року вбачається, що вказані доводи були предметом перевірки під час розгляду провадження у суді першої інстанції.

Зокрема, захисником ОСОБА_10 було подано скарги щодо не роз`яснення при повідомленні про підозру неповнолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всіх прав та обов`язків неповнолітніх підозрюваних, а саме: право на допомогу законного представника під час проведення процесуальних дій за його участі; право вимагати проведення процесуальних дій в порядку, що найменше порушує його звичайний уклад життя, право вимагати проведення процесуальних дій в порядку, що відповідає його віковим психологічним особливостям, право на роз`яснення суті процесуальних дій, рішень та їх значення та право не бути присутнім під час дослідження обставин, що можуть негативно вплинути на нього.

Однак, місцевим судом було встановлено, що неповнолітнім у присутності захисника, законних представників, педагога було роз`яснено права та обов`язки при повідомленні про підозру та зміну підозри й було забезпечено участь вказаних осіб в усіх процесуальних діях, де їх участь була обов`язковою. З такими висновками погодився й апеляційний суд.

З огляду на це, колегія суддів касаційного суду не вбачає вказані доводи достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Стосовно доводів касаційної скарги про порушення права на захист, колегія суддів також вважає їх безпідставними.

Як вбачається з вироку місцевого суду, 10 листопада 2018 року за участю свідка ОСОБА_9 , слідчого ОСОБА_11 , яка зазначена у протоколі, у присутності двох понятих, яким відповідно до вимог чинного законодавства роз`яснені їх права й обов`язки, а також за участю матері неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_12 , неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_13 , педагога ОСОБА_14 було проведено слідчу дію пред`явлення особи для впізнання. Зауважень та доповнень до протоколу від учасників слідчої дії не надходило.

Дійсно захисник в проведенні зазначеної вище слідчої дії участі не брав. Однак в цьому аспекті суди обох інстанцій обґрунтовано врахували, що така слідча дія як пред`явленням особи для впізнання, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, тобто таких, що не залежать від волі особи, а тому присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не могла позначитися на змісті отриманих під час цієї слідчої дії результатів (постанова ККС ВС від 14 вересня 2021 року у справі № 164/154/20, провадження № 51-2529км21).

Таким чином, з урахуванням практики Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що порушення права на захист у цьому конкретному випадку не відбулося, а доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи про те, що в судовому засіданні не була допитана свідок ОСОБА_9 , однак її покази були покладені в основу рішення про винуватість, колегія суддів також вважає безпідставними.

Як убачається з копії вироку місцевого суду, доданої до касаційної скарги, в судовому засіданні дійсно не була допитана свідок ОСОБА_9 , адже сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку цього свідка в судове засідання.

Однак в оскарженому вироку мова не йде про посилання судом як на доказ винуватості особи на покази цього свідка, які були надані в ході досудового розслідування, що є недопустимим, за винятком, якщо такий допит був здійснений згідно з положенням ст. 225 КПК України.

В оскаржуваному вироку судом першої інстанції зазначено, що вина засуджених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується й іншими доказами, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 й долученого до нього відеозапису від 10 листопада 2018 року, а також висновком судово-медичного експерта № 67/615 від 31 січня 2019 року.

Місцевий суд зазначив, що, як вбачається з указаного протоколу та відеозапису, під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 показала обставини вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення (кількість та механізм нанесення ударів), послідовність дій та розташування кожного з учасників. Місцевий суд, дослідивши відеозапис вказаного слідчого експерименту, зробив висновок, що зазначена слідча дія проводилась відповідно до вимог КПК України, містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події.

При цьому не вбачається надання свідком ОСОБА_9 лише показань про обставини кримінального правопорушення з метою їх процесуального закріплення, тому суд обґрунтовано не розцінив слідчий експеримент як допит, й таким чином вказаний протокол може бути доказом з огляду на зміст положень ч. 4 ст. 95 КПК України.

Зроблені судом висновки за результатом оцінки зазначеного протоколу слідчого експерименту з додатком знайшли підтвердження і у висновку судово-медичного експерта № 67/615 від 31 січня 2019 року.

Експертом було досліджено протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 , яка під час проведення експерименту за допомогою статистів показала механізм і спосіб нанесення ударів ОСОБА_7 двома молодими хлопцями. Експерт з врахуванням медичних даних про характер та особливості пошкоджень, встановлених під час експертизи трупа потерпілого ОСОБА_7 , в своєму висновку зазначив, що ушкодження, виявлені на трупі останнього, могли утворитись у час та за обставин, на які вказала свідок ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту 10 листопада 2018 року.

Апеляційним судом було перевірено аналогічні доводи сторони захисту під час перегляду вироку місцевого суду в апеляційному порядку та обґрунтовано підтверджено правильність висновків місцевого суду.

Таким чином, колегія суддів касаційного суду погоджується з зазначеними висновками судів попередніх інстанцій та зауважує, що за наведених обставин відсутні підстави вважати, що не здійснення допиту зазначеного вище свідка в суді призвело до порушення прав сторони захисту, оскільки слідчий експеримент є окремою слідчою дією, результати якої оцінюються судом в ході розгляду провадження по суті, що відповідає позиції, викладеній в постанові об`єднаної палати ККС ВС від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 10 грудня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 травня 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3