ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/224/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/173/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 задоволено, та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави до 22 липня 2025 року включно. У задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Слідчий суддя мотивував своє рішення зокрема тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином. Існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності не зменшилось, а інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризик, який передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід буде неспроможний його нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Крім того, слідчий суддя при вирішенні питання про продовження вказаного запобіжного заходу взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дані про особу, вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання підозрюваного під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Теребовлянського районного суду від 04 липня 2025 року, та обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що:

порушено принцип змагальності, так як прокурор не спростував жодного аргументу захисту в судовому засіданні, не довів обґрунтованість підозри, не надав доказів ризиків, натомість слідчий суддя самостійно здійснив пошук та оцінку доказів - фактично став на бік обвинувачення;

клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК, так як в ньому відсутній зміст підозри; немає посилань на фактичні дані, що обґрунтовують підозру; немає доказів ризиків; клопотання містить категоричні твердження про вину, що порушує презумпцію невинуватості;

слідчий суддя не звернув уваги на те, що прокурор, як сторона провадження, не навів жодного доказу на обґрунтування підозри, про що свідчить технічний запис процесу. Відсутнє також посилання на докази і в самому клопотанні - тобто немає фактичних даних з цього приводу;

слідчий суддя перебрав на себе функції сторони обвинувачення, так як шукав і оцінював обставини самостійно без участі сторін, що є грубим процесуальним порушенням;

слідчий суддя не звернув уваги на те, що як доказ, що підтверджує ризики слідчий та прокурор під час слухання провадження послалися на вчинення злочину підозрюваним, який розслідується органами ДБР - підозра йому з цього приводу не вручена, тобто ці обставини навіть не могли згадуватися в клопотанні, а тим більше враховуватися;

аналізом повідомлення про підозру встановлено, що підозра не відповідає не тільки вимогам як ст.62 Конституції України, а й ст.277 КПК України, нею порушено право ОСОБА_7 на захист. Крім того, і самі обставини, встановлені слідством є протиречивими та не зрозумілими.

зазначений ризик того, що підозрюваний в цілому має схильність до ухилення від виконання будь-яких законних рішень є надуманим, та не підтверджується жодними доказами. Більше того, як слідує із матеріалів кримінального провадження самі ж органи слідства та прокурор із врахуванням особи підозрюваного не вживали жодних превентивних заходів з метою недопущення даних ризиків, а навпаки, відпускали його до дому, він вільно пересувався як по місту, так і по селу;

слідчим суддею не було враховано того, що ОСОБА_7 є тяжко хворим, до нього неодноразово викликалася швидка допомога, він позитивно характеризується;

ризики на момент розгляду відпали в повному обсязі та відносно іншого учасника ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 червня 2025 року справа 606/224/25 застосовано домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що старшим слідчим СВ ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000043 від 06 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Згідно вказаної підозри ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів за таких обставин:

05.02.2025 року, приблизно о 18.00 год., точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 спільно із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем АДРЕСА_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували на території домогосподарства ОСОБА_10 , що за вищевказаною адресою, де спільно розпивали спиртні напої.

В ході розпиття спиртних напоїв, 05.02.2025 року, приблизно о 19.00 год., точного часу досудовим розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 виникла словесна суперечка побутового характеру із ОСОБА_10 , яка переросла у конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 винник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_7 05.02.2025 року, приблизно о 19.00 год., перебуваючи на території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи нікчемний привід, взяв до рук дерев`яну палицю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету показати свою зверхність та силу над потерпілим, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, підійшов до ОСОБА_10 , який лежав на сходах біля приміщення літньої кухні та наніс останньому декілька ударів дерев`яною палицею по голові та інших частинах тіла.

Внаслідок нанесених ОСОБА_7 ударів потерпілому ОСОБА_10 , останньому заподіяні тілесні ушкодження, а саме: дев`ять ран волосистої частини; одна рана правої брови; поширений синець лівої лобно-тімяно-потиличної ділянки; масивний синець лівої вушної ділянки; синець лівої половини обличчя із крововиливом у білкову оболонку лівого ока; крововилив у праву половину верхньої губи; три садна правої половини передньої поверхні шиї; численні поширені масивні синці верхніх кінцівок, задньої поверхні грудей, що займають по кілька суміжних анатомічних ділянок; численні синці лівої передньо-бокової поверхні грудей та живота.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок масивної крововтрати, зовнішньої та внутрішньотканинної кровотечі, численних ушкоджень м`яких тканин голови, тулуба та кінцівок.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

11 лютого 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2025 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави до 11 квітня 2025 року включно.

07 квітня 2025 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави на строк в межах строку досудового розслідування, до 11 травня 2025 року.

05 травня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців.

07 травня 2025 року ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави до 05 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді від 04 липня 2025 року, яка оскаржується, продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 22 липня 2025 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином. Існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності не зменшилось, а інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризик, який передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід буде неспроможний його нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Оскільки заявлений ризик не зменшився та продовжує існувати, а завершити розслідування цього кримінального провадження до закінчення раніше визначеного строку тримання під вартою підозрюваного не є можливим, з метою недопущення ухилення підозрюваного від суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу підозрюваному або його зміни на більш м`який, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 до 22 липня 2025 року.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі та у визначеному законом порядку врахував усі наведені обставини, які мають значення для правильного вирішення питання продовження дії запобіжного заходу, а також відомості про особу підозрюваного, зокрема вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання підозрюваного під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність законних підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що застосований запобіжний захід відносно підозрюваного кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Летельє проти Франції особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Щодо вирішення питання зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то слідчий суддя, правильно зазначив, що інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, а інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, не зможе належним чином усунути ризик, який передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`якого запобіжний захід є неможливим.

Щодо посилання апелянта, що стороною обвинувачення не доведено, вчинення ОСОБА_7 злочину, слід зауважити, що слідчий суддя, на даному етапі провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри і ризиків, що передбачені ст.177 КПК, є суперечливими з огляду на те, що в апеляційній скарзі він просить застосувати більш м`який запобіжний захід, що відповідно до вимог ст.194 КПК можливе лише за наявності обґрунтованої підозри і ризиків, що передбачені ст.177 КПК.

Інші доводи апеляційної скарги захисника також не спростовують правильності висновків слідчого судді щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 є належно мотивованим і відповідає як конкретним обставинам цього провадження так і встановленим в ході судового розгляду відомостям про особу підозрюваного.

Порушень вимог КПК України, які би могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2025 року віносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моментну її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді