Справа 373/2695/23 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4824/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08 серпня 2025 року.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу на стадії досудового розслідування та на даний час не припинили свого існування. Будь-яких підстав, які б могли свідчити про можливість обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, за відсутності стримуючих факторів для обвинуваченого, які б запобігли ризикам, передбачених ст.177 КПК України, судом встановлено не було. Окрім того, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд не вважав за необхідне визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 причинив загибель людини.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом першої інстанції було формально зазначено про існування ризиків, без їх конкретизації з посиланням та аналізом доказів, які підтверджували їх існування. Захисник звернув увагу на те, що прокурор до заявленого клопотання не надав письмові докази та не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України. Просив змінити ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою.

Оскільки апелянтом в апеляційній скарзі вказано на проведення апеляційного розгляду без участі сторін, колегія суддів вважала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги відповідно до положень ч. 4 ст. 4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь суді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав доведеним прокурором наявності ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення. Висновок суду про наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини сформульованої у контексті оцінки ризиків неналежної процесуальної поведінки особи, зокрема у рішеннях «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), заява № 45100/98, п. 106, від 08.02.2005 року та «Летельє проти Франції», п. 43, від 26.06.1991 року.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду. При цьому, указаний ризик на думку колегії суддів, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 178 КПК України. При оцінці даного ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних запобіжних заходів, то на думку колегії суддів жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду та ризик впливу на потерпілу, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би указували на незаконність та не обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставин його вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення розслідування та судового розгляду сумарний строк протягом якого обвинувачений тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченого від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченого від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Наведене указує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, ухвала Переяславського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4