УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000644 від 12.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що 3 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 12.07.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 436-2 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113 КК України.

16.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 (справа №761/27703/25), проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 .

16.07.2025 вилучені в ході проведення обшуку предмети визнано речовими доказами.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна у судовому засіданні проти клопотання заперечувала, подала відповідні письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників, дійшов висновку про наступне.

Встановлено, що 3 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 12.07.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 436-2 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113 КК України.

16.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 (справа №761/27703/25), проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 .

17.07.2025 слідчим винесено постанову про визнання вищевказаного мобільного телефону речовим доказом у кримінальному провадженні №0000644 від 12.07.2024.

Так, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, у клопотанні вказується про необхідність накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_7 з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КК України.

У силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, посилаючись у клопотанні, що майно, яке було вилучене під час обшуку, відповідає критеріям речових доказів, регламентованим ст. 98 КПК України, прокурор повинний був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Однак, долучена до клопотання постанова про визнання майна речовим доказом носить формальний характер, оскільки за своїм змістом не містить жодних обґрунтованих даних на підтвердження того, що вказане вилучене майно відповідає критеріям, визначеними ч. 1 ст. 98 КПК України, при цьому наявне тільки посилання на встановлення слідим того, що мобільний телефон має значення для досудового розслідування.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Так, в протоколі обшуку не зазначено, що ОСОБА_7 обмежувала доступ до свого мобільного телефону.

Більш того, з долученої копію протоколу огляду від 16.07.2025 вбачається, що слідчим в день вилучення мобільного телефону проведено його огляд, а отже він мав безперешкодний доступ до нього.

Таким чином, відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що власником мобільного телефону обмежувався до нього доступ.

Також до клопотання не долучено копію постанови про призначення експертизи, на виконання якої експертам було б надано вилучений мобільний телефон.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано достатньої кількості доказів необхідності накладення арешту на вилучений мобільний телефон, його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення клопотання.

У порядку п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно, на яке відмовлено в накладенні арешту, підлягає негайному поверненню власнику.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000644 від 12.07.2024 - відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу, в якої утримується тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 16.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 , негайно повернути його ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1