Справа № 740/2246/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/384/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 06.03.2024 року за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2025 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області, громадянки України, не одруженої, не працюючої, із базовою загальною середньою освітою, раніше судимої вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2022 року за ч.1 ст.309 КК України до 17000 грн. штрафу, зареєстроване та фактичне місце проживання в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання у виді 17000 грн штрафу за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2022 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік 06 (шість) місяців, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов"язки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з дня ухвалення вироку - з 27 січня 2025 року.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн 92 коп витрат на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно вимог ст. 100 КПК України.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до приєднаного покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2022 року у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 раніше вже притягувалась до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді штрафу, яке на час розгляду судом обвинувального акту за ч. 4 ст. 185 КК України залишається несплаченим. Тобто, новий злочин був вчинений ОСОБА_7 у період відбування покарання, що передбачає застосування положень ст. 71 КК України під час призначення остаточного покарання. Зважаючи на те, що згідно ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають, то одночасне призначення позбавлення волі і штрафу як остаточне покарання за сукупністю вироків слід розглядати як єдине покарання, що є більшим за максимальну межу, передбачену у ст. 75 КК України, яка дозволяє застосувати іспитовий строк. Крім того, покарання у виді штрафу, призначене ОСОБА_7 за сукупністю вироків є основним покаранням, звільнення від відбування якого на підставі ст. 75 КК України не допускається.

Суд першої інстанції встановив, ОСОБА_7 06 грудня 2023 року близько 16 год, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у під`їзді житлового п`ятиповерхового будинку в АДРЕСА_2 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_9 та тим, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року, у подальшому неодноразово продовженого і діючого станом на 06 грудня 2023 року, здійснила таємне викрадення у ОСОБА_9 мобільного телефону марки «OPPO A53 4/64Gb», вартістю 2975 грн, який знаходився на підлозі сходового майданчика поряд із ним, після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 2975 грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, є обґрунтованими.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Також на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України вказують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Водночас за умови, що невідбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді штрафу, кримінально-правова норма, передбачена ч. 1ст.71КК України, конкретизується нормою, визначеною у ч. 3ст. 72 цього Кодексу. Відповідно ж до ч. 3ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Верховний Суд неодноразово, у своїх постановах від 26.05.2020 у справі № 243/2528/19, від 20.01.2022 у справі № 686/3226/20 та постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20, висловлював позицію про те, що якщо особа, яка вчинила нові злочини до відбуття покарання за попереднім вироком, то суд призначає остаточне покарання з урахуванням ст.ст. 71,72 КК України у виді позбавлення (обмеження) волі та штрафу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 була засуджена вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на момент вчинення нового кримінального правопорушення, за який її засуджено в даному кримінальному провадженні, та ухвалення нового вироку штраф сплачений не був.

Тобто, новий злочин був вчинений ОСОБА_7 у період відбування покарання, що передбачає застосування положень ст. 71 КК України під час призначення остаточного покарання.

В даному кримінальному провадженні Ніжинський міськрайонний суд вироком від 27.01.2025 року ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, визначивши покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2022 року виконувати самостійно на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.

Про те, на думку колегії суддів, суд першої інстанції необґрунтовано застосував відносно ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України у зв`язку з наступними обставинами.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі, суд відповідно до положень частини першої вказаної норми закону, до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню із іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Положення ч.3 ст.72 КК України не тільки не виключає можливість застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказує про необхідність такого застосування. У той же час ч.3 ст.72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складання цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, норми ст. 75 КК України не застосовують до покарання у виді штрафу. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.ст. 71, 72 КК України застосував щодо останньої положення ст. 75 КК України, що у даному випадку є недопустимим.

Відтак доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2025 року, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, вказуючи на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з м`якістю, жодних доводів з цього приводу не наводить. При цьому, прокурор просить призначити обвинуваченій такий же вид і розмір покарання, в тому числі і остаточного, призначеного судом першої інстанції та скасувати звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч. 2 ст. 404 КК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що дані обставини пом`якшують покарання обвинуваченій та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, і дають всі підстави для застосування при призначенні покарання обвинуваченій ст. 69 КК України.

Також при призначенні покарання, судом апеляційної інстанції, враховано особу обвинуваченої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання і позитивну соціальну поведінку після вчинення кримінального правопорушення, та критично оцінила свої дії в судовому засіданні.

Зважаючи на сукупність вищевказаних обставин, що можуть свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з усіх обставин справи, вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, та даних про особу ОСОБА_7 колегія суддів вважає за можливе та справедливе частково задовольнити апеляційну скаргу, застосувати ст. 69 КК України та призначити обвинуваченій інше більш м`яке основне покарання, яке зазначено у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до приєднаного покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.11.2022 року у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4