Справа № 146/969/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. селище Томашпіль

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , дізнавача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Томашпіль скаргу ОСОБА_3 на відмову дізнавача СД ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП України у Вінницькій області в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій

В С Т А Н О В И В :

13 червня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Томашпільського районного суду із даною скаргою, в якій просить скасувати постанову дізнавача СД ВП №2 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 09.06.2025 у кримінальному провадженні № 0000201 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2017.

Зазначена скарга обґрунтована наступним.

В провадженні СД ВП №2 Тульчинського ВП ГУНП у Вінницькій області, перебуває кримінальне провадження № 0000201 від 14.07.2017 року.

12 червня 2025 року отримано постанову дізнавача сектору дізнання ВП№2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про відмову у проведенні слідчих дій, а саме про допит ОСОБА_6 в порядку міжнародного співробітництва та про допит ОСОБА_7 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання дізнавач формально послався на розмову з ОСОБА_6 по телефону, однак з постанови не зазначено коли саме дізнавач ОСОБА_5 здійснив телефонну розмову з ОСОБА_6 , до чи після скасованих судом постанов.

З тексту постанови також не зрозуміло: як дізнавач ідентифікував особу співрозмовника; чи були останньому роз`яснені права та які саме; які запитання ставились та які саме відповіді були отримані; яким саме процесуальним документом зафіксовано дані такого допиту; який мав характер телефонного дзвінка: вільна бесіда, опитування чи допит. Чи відповідає таке спілкування вимогам кримінально процесуального законодавства.

Клопотання про допит ОСОБА_6 в порядку міжнародного співробітництва у кримінальному провадженні №0000201 від 14.07.2017 подавалось неодноразово, але жодного разу не виконувалось. У клопотанні ставилось питання про залучення ОСОБА_3 до перехресного допиту з ОСОБА_6 . З метою проведення повного та об`єктивного розслідування кримінального провадження та усунення розбіжностей у ОСОБА_6 та потерпілої показаннях дізнавач мав би викликати на допит ОСОБА_3 , на дату запланованого ним телефонного дзвінка ОСОБА_6 .

Щодо посилання дізнавача про допит ОСОБА_7 , то таке твердження ще раз свідчить про формальний підхід до розслідування даного кримінального провадження. ОСОБА_7 відмовилась надати свідчення посилаючись на ст. 63 Конституції України, але така позиція свідка суперечить вимогам ст. 385 КК України.

Вимоги частини другої зазначеної статті допускають відмову давати свідку показання відносно себе, а також членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначене законом.

ОСОБА_7 не входить до кола осіб визначених у ч. 2 ст. 285 КК України відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , тож не має права відмовлятися, а значить зобов`язана надати органу досудового слідства свідчення про відомі їй обставини.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав, та просив її задовольнити за обставин викладених в скарзі.

Дізнавач СД ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, вказав, що постанова винесена обґрунтовано.

Заслухавши представника скаржника, дізнавача, розглянувши подану скаргу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, як слідчий суддя приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно клопотання ОСОБА_3 про допит ОСОБА_6 в порядку міжнародного співробітництва, та допит ОСОБА_7 , остання вказує, що кримінальне провадження № 0000201 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2017 відкрито за фактом заволодіння шахрайським шляхом ОСОБА_6 грошовими коштами ОСОБА_3 та можлива попередня змова ОСОБА_6 з нотаріусом ОСОБА_7

09 червня 2025 року постановою дізнавача СД ВП №2 Тульчинського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні клопотання. Вказано, що в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження згідно ч.11 ст. 232 КПК України з гр. ОСОБА_6 дізнавачем сектору дізнання було здійснено телефонну розмову з ОСОБА_6 . В ході розмови ОСОБА_6 повідомив, що дійсно знає ОСОБА_3 та у 1991 році він дійсно підписав з нею договір найму житла. Крім того в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 не має процесуального статусу для проведення його допиту. ОСОБА_7 вже допитана у даному кримінальному провадженні.

Згідно протоколу допиту ОСОБА_7 від 13.03.2019 року, остання відмовилась від дачі будь яких клопотань та просить в подальшому не турбувати.

Згідно ст. 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Згідно ч.8 ст.224 КПК України, особа має право не відповідати на запитання з приводу тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) або які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею, близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення, а також щодо службових осіб, які виконують негласні слідчі (розшукові) дії, та осіб, які конфіденційно співпрацюють із органами досудового розслідування.

В протоколі допиту ОСОБА_7 не зазначено на якій підставі вона відмовилася від дачі показів.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих(розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Крім того, аналіз положень ст. 303, ст. 307 КПК України вказує на те, що чинним КПК визначено не тільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, а і способи такого оскарження, а саме: рішення можуть бути оскарженні шляхом їх скасування, дії шляхом зобов`язання їх припинити, бездіяльність шляхом зобов`язання вчинити певну дію.

Згідно ч.11 ст. 232 КПК України, слідчий, прокурор з метою забезпечення оперативності кримінального провадження має право провести у режимі відео- або телефонної конференції опитування особи, яка через знаходження у віддаленому від місця проведення досудового розслідування місці, хворобу, зайнятість або з інших причин не може без зайвих труднощів вчасно прибути до слідчого, прокурора.

За результатами опитування, проведеного у режимі відео- або телефонної конференції, слідчий, прокурор складає рапорт, у якому зазначає дату та час опитування, дані про особу опитуваного, ідентифікаційні ознаки засобу зв`язку, що використовувався опитуваним, а також обставини, які були ним повідомлені. За необхідності опитування фіксується за допомогою технічних засобів аудіо- чи відеозапису.

Слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів з метою встановлення особи опитуваного у режимі відео- або телефонної конференції та зазначити в рапорті, яким чином була підтверджена особа опитуваного.

У разі необхідності отримання показань від опитаних осіб слідчий, прокурор проводить їх допит.

З закріпленої в ст. 26 КПК України диспозитивності як загальної засади кримінального провадження слідує, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За такого, слідчий суддя, розглядаючи подану в порядку п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України скаргу на рішення (постанову) слідчого про відмову в проведенні слідчих дій має право відповідно до визначених ст. 307 КПК України повноважень лише скасувати оскаржене рішення слідчого або залишити скаргу без задоволення в залежності від того, чи допущене при винесенні такого рішення слідчого порушення прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні, чи ні.

Така позиція також підтверджується аналізом положень ч.5 ст. 40 КПК України , за якою слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу , є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. При цьому, у відповідності до ст. 36 , 39 КПК України вказівки слідчому щодо проведення слідчих дій мають право надавати прокурор чи керівник органу досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя, перевіряючи в порядку п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про відмову в проведенні слідчих дій, може тільки оцінювати законність та обґрунтованість такого рішення та чи не допущенні при винесенні такого рішення порушення прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні.

В оскаржуваній постанові дізнавач посилається виключно на відсутність у ОСОБА_6 процесуального статусу для проведення його допиту. Разом з тим не вживає жодних заходів для наділення ОСОБА_6 таким статусом. В постанові також відсутня інформація про те, яким чином було ідентифіковано особу ОСОБА_6 . Також суд констатує, що раніше скаржник вже звертався до органу дізнання з подібним клопотанням про допит ОСОБА_6 , в задоволенні якого було відмовлено, та в подальшому постанова про відмову була скасована слідчим суддею.

Щодо допиту ОСОБА_7 , то в протоколі допиту ОСОБА_7 не зазначено на якій підставі вона відмовилася від дачі показів.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не наведено достатніх мотивів відмови в задоволенні клопотання, відтак, постанова в проведенні в кримінальному провадженні слідчих дій є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

У зв`язку з цим скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 160, 162, 163, 164, 166, 220, 303, 306, 307, 309, 376, 562 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на відмову дізнавача СД ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП України у Вінницькій області в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій задовольнити.

Постанову дізнавача СД ВП №2 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 09.06.2025 у кримінальному провадженні № 0000201 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2017 скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 16 червня 2025 року о 13 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя: ОСОБА_1