Справа № 569/5244/24
УХВАЛА

05 вересня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області,

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (який приймав участь в режимі відеконференції з приміщення ДУ Рівненський слідчий ізолятор),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області, клопотання прокурора відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000382 від 11.10.2023 ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Рівненському міському суді перебуває кримінальне провадження №0000382 від 11.10.2023 ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 209 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , без визначення розміру застави. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Враховуючи тяжкість покарання яке загрожує обвинуваченому, обставини вчинення кримінальних правопорушень у вчиненні яких останній обвинувачується, ризики передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, а саме що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти вищевказаним ризикам, шляхом застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив застосувати запобіжний захід домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав думку обвинуваченого ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В ході судового розгляду кримінального провадження, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 застосований вид запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до положення ст. 178 КПК України (ч.1), при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В обґрунтування продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, прокурор вказує, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому, може бути мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , наявність вищевказаного ризику, у своїй сукупності, свідчить про обґрунтованість ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжують існувати.

Отже, суд приходить до висновку, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4

ЄСПЛ визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Враховуючи наявність ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх суспільну небезпеку, відсутність доказів про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, свідчить що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

При постановленні даної ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд розмір застави не визначає, відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03.11.2025, без визначення розміру застави.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 03.11.2025.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження, надіслати до ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1