Провадження № 1-кс/344/5466/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зобов`язання повернути вилучене під час обшуку майно

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою в якій просить:

зобов`язати старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Іванор-Франківській області ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучений мобільний телефон марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 .

Скаргу обґрунтовано тим, що під час проведення обшуку 01.07.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000177 від 10.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, слідчим було вилучено вищевказаний мобільний телефон з сім картою, однак в подальшому не було подано клопотання до слідчого судді про арешт даного майна, не визнано його речовим доказом.

Так, як зазначено в скарзі, слідчий чи прокурор у даному кримінальному провадженні у встановленому законом порядку до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не зверталися, у зв`язку з чим тимчасово вилучене майно підлягає поверненню його власнику ОСОБА_4 . Підстави для подальшого утримання майна у слідчого, на думку заявника, відсутні.

Адвокат ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Слідча в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила, посилаючись на те, що вилучений в ході обшуку мобільний телефон марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 , не вважається тимчасово вилученим майном, оскільки дозвіл на його вилучення було надано в ухвалі слідчого судді про обшук. Його визнано речовим доказом, оскільки він містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України, якою доповнено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, вивчивши матеріали скарги, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000177 від 10.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.06.2025 року у справі №344/11176/25 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку в житлі та іншому володінні, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить та де фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання і вилучення: наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів, речовин та предметів, що використовувались для виготовлення психотропних речовин, а також мобільних телефонів, сім карт мобільних операторів, носіїв цифрової інформації, комп`ютерної техніки, банківських карт, записників, нотатків з інформацією щодо виготовлення, вирощування, придбання, зберігання чи збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, обладнання, хімічних речовин, засобів індивідуального захисту, ваг та пакетиків призначених для їх виготовлення, вирощування, зважування та розфасовування.

На підставі даної ухвали органом досудового розслідування 01.07.2025 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить та де фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого вилучено мобільний телефон марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 .

Постановою слідчої від 04.07.2025 року мобільний телефон марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

14.07.2025 року адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подано слідчому в кримінальному провадженні №0000177 клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, саме мобільного телефону марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 .

Однак, як посилається заявник, станом на даний час майно його власнику ОСОБА_4 не повернуто.

В поданій до суду скарзі заявник посилається на те, що вищевказана бездіяльність слідчого щодо неповернення майна є незаконною.

В судовому засіданні слідча пояснила, що підстави для повернення майна, з приводу якого подавалося клопотання, відсутні, оскільки вказаний мобільний телефон містить інформацію, яка свідчить про можливу злочинну діяльність за ч.1 ст.358 КК України, якою докваліфіковано кримінальне провадження №0000177.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Підстави та порядок тимчасового вилучення майна врегульовано статтями 167-168 КПК України.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту;

5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч.1 ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Водночас за змістом ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, і звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином за змістом ч. 7 ст. 236 КПК України режим тимчасово вилученого майна поширюється лише на те вилучене в ході обшуку майно, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку в ухвалі слідчого судді, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

Вилучення майна, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

Як зазначено Вищим антикорупційним судом в ухвалі від 03 жовтня 2019 року у справі №760/18416/19:

«За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України ). Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку. При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України). Отже тимчасово вилученим під час виконання ухвали про обшук майном є вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. З аналізу зазначеної норми вбачається, що у разі, якщо вилучене під час обшуку майно було включено до переліку майна, щодо якого проводився обшук, в такому випадку такі речі та документи не можуть вважатися тимчасово вилученим майном, що в свою чергу не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України».

Резолютивною частиною ухвали про надання дозволу на проведення обшуку від 25.06.2025 року у справі №344/11176/25 було надано дозвіл на проведення обшуку в житлі та іншому володінні, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання і вилучення, зокрема, мобільних телефонів, сім карт мобільних операторів, носіїв цифрової інформації.

А тому вилучений в ході обшуку 01.07.2025 року мобільний телефон марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 не можна вважати тимчасово вилученим майном в розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України, оскільки це майно входило у перелік речей та документів, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі слідчого судді від 25.06.2025 року у справі №344/11176/25.

Всі інші викладені у скарзі доводи не є підставою для висновку про режим вилученого в ході обшуку 01.07.2025 року майна (з приводу якого подано скаргу) як тимчасово вилученого.

Крім того, мобільний телефон марки iPhone 16 Pro Max, IMEI НОМЕР_1 з електронною сім-картою НОМЕР_2 у кримінальному провадженні №0000177 визнано речовим доказом, оскільки, як пояснила слідча, на ньому міститься інформація про можливу злочинну діяльність за ч.1 ст. 358 КК України, якою доповнено правову кваліфікацію у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи всі вищезазначені обставини в сукупності, слідчий суддя на даному етапі не вбачає правових підстав для задоволення скарги, оскільки такі вимоги на сьогодні є передчасними.

На думку слідчого судді, повернення вилученого під час обшуку 01.07.2025 року мобільного телефону з сім картою оператора мобільного зв`язку не сприятиме досягненню визначених статтею 2 КПК України завдань кримінального провадження та перешкодить встановленню істини в даному кримінальному провадженні. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (володільця) майна з метою збереження речових доказів.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Таким чином слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення вимог клопотання про зобов`язання слідчого повернути вилучені в ході обшуку речі (зазначені у клопотанні).

Ч.1 ст. 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про зобов`язання повернути вилучене під час обшуку майно відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.08.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1