Справа № 305/556/25
Провадження по справі 1-кп/305/258/25

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено в ЄРДР 08.12.2024 за № 0000776 за ознаками ст. 336 КК України у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Середнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працює, одруженого, раніше не судимого, військовозобов`язаного,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , перебуваючи на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним та згідно з довідкою військово-лікарської комісії ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) №106/06 від 10.05.2024, виданої відповідно до наказу МОУ «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» №402 від 14.08.2008, був визнаний придатним до військової служби, за результатами якої підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

З метою призову на військову службу, ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_5 був зарахований в команду № НОМЕР_1 та згідно з повісткою про відправку ОСОБА_5 повинен був з`явитися о 09 год 00 хв, 06.12.2024 до ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою АДРЕСА_2 , для подальшого призову під час мобілізації на військову службу до ЗСУ України.

Будучи у наведений спосіб належно повідомленим та заздалегідь попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на військову службу, однак ОСОБА_5 перебуваючи у приміщенні пункту постійного збору військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_2 , 05 грудня 2024 року відмовився від отримання, РТЦК та СП ОСОБА_7 складено акт № 7 про відмову від отримання та підписання повістки про відправку.

Таким чином ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, ухилився від виконання свого конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а саме призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, чим порушивши вимоги ст. 65 Конституції України, положення Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» та вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не маючи на це законних підстав передбачених ст. 23 вказаного Закону України.

За таких обставин, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину не визнав та показав суду.

В липні 2022 року похрестився служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови, а до того з 1991 року був активним учасником цього ж об`єднання. Стаж його в цьому об`єднанні є більше ніж 30 років.

В. 1987-1989 роках служив у Радянській армії, тоді ще не був ОСОБА_8 .

Зараз важко хворіє на гіпертонію та тромбофлебіт, тому не в змозі вести нормальний спосіб життя, ходьба є для нього проблемною, потребує негайного хірургічного втручання, має вади серця.

Попри ряд хвороб, пройшов медичне обстеження у Рахівській районній лікарні, коли 10 травня 2024 року висновком військово-лікарської комісії ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був визнаний придатним до військової служби під час мобілізації.

Як усно, так і письмово повідомив керівництво ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про те, що він як свідок Єгови, за своїми релігійними міркуваннями, не може складати військову присягу, брати в руки зброю, виконувати військові команди, брати участь у військових діях, отримувати за це платню тощо. Його прохання замінити йому військову службу на альтернативну почуті не були. Окрім його віросповідання, не може відбувати військову повинність, внаслідок слабкого стану здоров`я. Має бажання та намір допомогти державі Україна іншим шляхом у відбудові та відновленні цивільних об`єктів зруйнованих внаслідок військових дій.

Дійсно, під час вручення йому особисто повістки у приміщенні ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 05 грудня 2024 року відмовився від її отримання про, що було складено акт № 7 в якому зафіксовано відмову від отримання повістки. Усвідомлює про скоєне ним, однак з підстав заборони релігійного вчення, яке він сповідує, розкаятися у скоєному не вправі. Просив суворо його не карати.

Свідок ОСОБА_9 надала суду такі пояснення. Як голова Військово-лікарської комісії підписувала висновок лікарської комісії про те, що ОСОБА_5 , пройшовши лікарську комісію, був визнаний придатним до військової служби у воєнний період - №106/06 від 10.05.2024 року, не дивлячись на те, що у нього наявні ряд серйозних хвороб.

Свідок ОСОБА_10 надав суду такі пояснення. Особисто у його присутності ОСОБА_5 05.12.2024 відмовився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від отримання повістки для явки для відправки в команду № НОМЕР_1 на 06.12.2024. Свою відмову мотивував релігійними переконаннями про відмову був складений акт.

Вина ОСОБА_5 у скоєнні ним кримінального правопорушення, доведена в повному об`ємі перевіреними в ході судового слідства матеріалами справи доказами:

-витягом з ЄРДР № 0000776 від 08.12.2024 року, слідує, що внесено відомості щодо ОСОБА_5 за ознаками ст. 336 КК України, за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації;

-повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.12.2024 року Рахівський РВП в Закарпатській області повідомлено про ухилення ОСОБА_5 від отримання повістки для відправки до ЗСУ;

-копією повістки, на ім`я ОСОБА_5 , від отримання якої такий відмовився;

-актом № 7 від 05.12.2024 зафіксовано факт відмови від отримання повістки ОСОБА_5 на 09.00 год 06.12.2024 року;

-карткою медичного освідчення та актом обстеження ОСОБА_5 та довідкою військово-лікарської комісії № 106/06, його визнано придатним до проходження військової служби у воєнний час. Поряд з цим у ОСОБА_5 комісією діагностовано ряд супутніх хвороб, які зазвичай у мирний час слугують підставою для звільнення від військової служби. Комісією констатовано, що ОСОБА_5 придатний для проходження військової служби у навчальних центрах, закладах охорони здоров`я, підрозділах логістики тощо;

-характеризується ОСОБА_5 за місцем проживання виключно позитивно, до складу сім`ї входять дружина та двоє повнолітніх дітей;

-вимогою ВОІ ГУНП в Закарпатській області стверджено, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався;

-згідно з довідками Рахівської лікарні ОСОБА_5 під наглядом фтизіатра, психіатра та нарколога не перебуває;

-довідкою Рахівської філії Закарпатського обласного центру зайнятості на обліку в пошуках роботи не перебуває;

-довідкою Рахівського центру первинної медико-санітарної допомоги, стверджено, що ОСОБА_5 за медичною допомогою до сімейного лікаря не звертався;

-письмовим повідомленням від 30.12.2024 року № 19180 Центр Свідків Єгови, повідомив слідчого ОСОБА_11 , про те, що ОСОБА_5 з 14 серпня 1993 року є присвяченим охрещеним служителем РО Свідків Єгови в Україні;

-довідкою Центру Свідків Єгови від 21.05.2024 року № 16703 стверджено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 14 серпня 1993 року є присвяченим охрещеним служителем Свідків Єгови в Україні;

-27.12.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ст. 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Хоч ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні заперечив, його вина у скоєнні кримінального правопорушення є доведеною в повному об`ємі такими перевіреними в ході судового слідства доказами.

Вказані та досліджені судом докази є належними та допустимими, жодна зі сторін їх не оспорювала.

Відповідно до Преамбули Конституції України, Конституція - Основний закон України.

Згідно з розділом ІІ Конституції України закріплено права, свободи та обов`язки людини та громадянина.

Так ч. 1 ст. 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно чи колективно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Таким чином, проголосивши свободу вибору релігійного або ж іншого світогляду, держава не відмовляється від принципу рівності всіх перед законом закріпленого у ст. 24 Конституції.

Будь-які змістовні особливості, вимоги релігійних переконань сповідування громадянином, не можуть бути підставою для ухилення його від виконання загальних юридичних обов`язків.

Тож, ані держава з однієї сторони, та людина громадянин, не повинна встановлювати з такого приводу жодних винятків для якихось категорій віруючих, ані, зі свого боку, громадянин, якої б релігії він не дотримувався, не має права відмовлятися від виконання загальних юридичних обов`язків.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, ст. 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Забезпечити дотримання вимог Основного Закону.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції, серед названих статей, які не можуть бути обмежені - ст. ст. 35 та 65 не значиться.

Військова служба у Збройних Силах України визначається Законом України від 25.03.1992 року «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а сам порядок проходження громадянами України військової служби відповідними категоріями затверджується Президентом України та регулюються нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів релігійних переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (надалі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби.

Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 - на всій території України введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 у зв`язку, з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), є відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема, комплектування її Збройних Сил, на які відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Суспільна небезпечність ухилення від призову за мобілізацією обумовлена тим, що мобілізація пов`язується з умовами особливого періоду в державі - із загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовозобов`язаним та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, у особливий період, не маючи підстав та відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову (альтернативну) службу під час мобілізації відмовився отримати повістку для прибуття до ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для відправки у в/ч № НОМЕР_1 , для проходження військової служби в Збройних Силах України за призивом під час мобілізації на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією з мотивів віросповідування свідок ОСОБА_12 .

Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення за ст. 336 КК України виявляється у бездіяльності ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією, проаналізувавши зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.

Посилання захисниці ОСОБА_6 та самого обвинуваченого ОСОБА_5 на судову практику рішення ЄСПЛ «Баятян проти Арменії», «Бухатарян проти Арменії», «Адян проти Арменії", "Цатурян проти Арменії", "Феті Демірташ проти Турції" та інші, на думку суду, є безпідставними у даному провадженні.

Вказані судові рішення приймалися в 2011 - 2019 роках та мотивувалися щодо осіб, які ухилялися від призову на строкову військову службу, а не від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та є суттєвим те, що такі держави, вказані в цих рішеннях в той час не вели війну і там не було призову на військову службу під час мобілізації.

Суд констатує той факт, що з лютого 2022 року по даний час фактично скоєно широкомасштабний віроломний напад на миролюбиву державу Україну без оголошення війни під мотивом «спеціальної операції» в Україну з територій сусідніх держав російської федерації та республіки білорусь, а захват території України продовжує збільшуватися.

З цією метою в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних, в тому числі і ОСОБА_5 , а мобілізація є не якоюсь хаотичною дією, а має цілеспрямований характер.

Мобілізація є вимушеною мірою з боку держави України, яка веде не загарбницьку війну, а перебуває у стані «оборонної війни» та понад три роки перебуває у воєнному стані.

Держава Україна фактично веде визвольну війну проти військової агресії здійснюючи самооборону, а матеріальні та людські ресурси є обмеженими, а тому мобілізація військовозобов`язаних з метою самозбереження державності та нації є виправданою

Посилання ОСОБА_5 на те, що релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму та брати в руки зброю, отримувати грошове забезпечення, не може бути оцінено судом, як такі, що настільки обмежують можливості виконання військового обов`язку військовозобов`язаного ОСОБА_5 як громадянина України, по мобілізації під час воєнного стану, незалежно від його віросповідування як свідка Єгови.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин, суд дії ОСОБА_5 кваліфікує за ст. 336 КК України, оскільки вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, участі у громадському житті села не приймає.

Обставин, що пом`якшували б покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище всіх обставин і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари, як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі враховуючи його стан здоров`я, зокрема він хворіє на гіпертонію та тромбофлебіт.

При цьому суд вважає, що звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та встановлення іспитового строку не буде достатнім та необхідним для виправлення останнього, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного, який не маючи передбачених законодавством підстав для відстрочки від призову чи інших поважних причин, у період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації, умисно проігнорував конституційний обов`язок по захисту Батьківщини під час військової агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а навпаки, створить впевненість у безкарності за відмову від захисту Батьківщини. Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, та може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Суд враховує позиції Верховного суду, викладені в постановах від 15.04.2025 у справі №573/406/25, та від 15.11.2023 у справі 641/1067/23, відповідно до яких з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні внаслідок збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений умисний нетяжкий злочин, передбачений ст. 336 КК України, представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Щодо посилання адвоката ОСОБА_6 на правовий висновок Вищого спеціалізованого суду України (ухвала від 23.06.2015 року у справі № 5-1583км15 то суд зазначає, що посилання на практику неіснуючого суду унеможливлює застосування такого правового висновку в теперішньому часі.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Речових доказів немає.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час досудового та судового розгляду не застосовувався.

Згідно з обвинувальною промовою, поданою в письмовій формі, прокурор ОСОБА_3 не вважав за необхідне обирати запобіжний захід ОСОБА_5 однак у судових дебатах прокурор ОСОБА_4 просив обрати обвинуваченому запобіжний захід - тримання під вартою.

На переконання суду, підстав для обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою немає.

ОСОБА_5 є особою передпенсійного віку має ряд хвороб, позитивно характеризується, постійно з`являвся для участі в судових засіданнях, а тому зваживши наведені обставини в сукупності, кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, не належить до категорії тяжких злочинів, реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведено, а тому відсутні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України й призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Термін відбуття покарання ОСОБА_5 , слід рахувати з дня фактичного його затримання після набуття даним вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Суддя: ОСОБА_1