КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/3872/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/5146/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року задоволено частково клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України та накладено арешт на наступні речові докази, що вилучені під час обшуку 17.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 :

- MacBook Air Model A3113 в корпусі сірого кольору;

- Мобільний телефон марки Iphone темно сірого кольору;

- Мобільний телефон марки Iphone чорного кольору;

- Блокнот в обкладинці бірюзового кольору; блокнот з написом NOTEDOOK на обкладинці, блокнот з написом на обкладинці «Київміськбуд», блокнот з написом Style на обкладинці, блокнот в обкладинці зеленого кольору, блокнот в обкладинці синьо-зеленого кольорів, чорнові записи на 10 арк.; 5 візиток, власником яких являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У накладенні арешту на два квитки - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме щодо накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та наявні підстави для її скасування, через неповноту судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування законодавства України про кримінальну відповідальність.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 не є учасником кримінального провадження, згідно положень ст. 3 КПК України.

Стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували, що вказані вилучені речі могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та містить сліди такого правопорушення або інші відомості, що мають значення для досудового розслідування. Лише формальне визнання предмета речовим доказом не може слугувати достатньою підставою для арешту майна чи продовження його утримання, якщо відсутні дані про його зв`язок із подією кримінального правопорушення.

Вилучене майно, а саме блокноти, візитки, телефони, ноутбук, не відповідають ознакам речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, а тому в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід було відмовити.

Також апелянт звертає увагу на те, що прокурор в клопотанні просив накласти, зокрема, арешт на мобільний телефон, проте без вказівки на модель, серійний номер, ІМЕІ, що не дозволяє встановити його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Візитки взагалі стосуються періоду до 2018 року та не мають відношення до обставин, які викладені у фабулі кримінального правопорушення.

Блокноти, які були вилучені, належать дружині ОСОБА_10 та теж не мають жодного стосунку до фабули кримінального правопорушення, яка викладена у витягу з ЄРДР.

У органа досудового розслідування, якщо він дійсно вважає, що зазначені речі можуть містити хоч якісь сліди кримінальних правопорушень було достатньо часу, щоб проаналізувати зміст цих блокнотів та візиток, зробити собі копії та повернути власнику цих речей на відповідальне зберігання.

Обмеження права власності в цьому випадку є неспівмірним суспільному інтересу у встановленні істини у справі та не відповідає вимогам ст. 170 КПК України.

Крім того апелянт зазначає, що судове засідання призначено та прийнято рішення всупереч положенням ст. 172 КПК України - 25 червня 2025 року. Слідчим суддею не надано оцінки порушення органом досудового розслідування та стороною обвинувачення ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки обшук проводився - 17 червня 2025 року в період часу з 07 год. 19 хвилин до 09 год. 43 хв., клопотання про арешт майна - датоване 18 червня 2025 року, проте клопотання про арешт майна надійшло до суду лише 20 червня 2025 року.

Слідчий суддя також не врахував те, що дане клопотання не відповідає вимогам статті 171 КПК України, оскільки в ньому не були зазначені: підстави накладення арешту; не зазначено ідентифікуючих ознак майна; не додані документи, що підтверджують право власності на майно; не додані документи, що майно, яке належить арештовувати, набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

З урахуванням зазначеного, а також строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК Українита вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора та представника власника майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Досудове розслідування розпочато на підставі заяви ОСОБА_11 , відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою заволодів його грошовими коштами під приводом спільного ведення господарської діяльності.

Наприкінці 2019 року ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_11 за його кошти придбати нежитлове приміщення клініки ТОВ «Клініка косметичної хірургії «Візит-Косметик» у м. Києві, вул. Василя Тютюнника, 48, та побудувати на цій ділянці багатоквартирний будинок. ОСОБА_11 погодився і впродовж 2019-2020 років передавав кошти ОСОБА_6 готівкою.

У 2020 році ОСОБА_6 створив ТОВ «Тютюнника, 48», засновником якого визначив дружину ОСОБА_11 , що створювало підстави вважати про правомірність дій ОСОБА_6 .

У 2020-2023 роках ОСОБА_11 фінансував діяльність товариства, зокрема реєстрацію права власності, проєктну документацію, оренду землі, містобудівні умови.

У 2022 році ОСОБА_6 попросив у ОСОБА_11 1 250 тис. доларів США у борг на тиждень, які витратив на власні потреби. З`ясувалося, що будівля на вул. Тютюнника, 48 перебуває в іпотеці, хоча згідно зі Статутом ТОВ «Тютюнника, 48» ОСОБА_6 як директор не мав права укладати такі договори без погодження загальних зборів учасників.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою заволодів грошовими коштами інших фізичних осіб, які, не знаючи про відсутність дозвільної документації на будівництво, передавали йому готівку як інвестиції у будівництво за тією ж адресою. Зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 передавали кошти в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_17 , вважаючи ОСОБА_6 директором та власником ТОВ. Він особисто писав розписки про отримання коштів, які залишились у них.

Отриманими грошима ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, кошти на рахунки ТОВ «Тютюнника, 48» у АТ КБ «ПриватБанк» не надходили, їх місцезнаходження не встановлено. Згодом, коли інвестори просили повернути гроші, ОСОБА_6 припинив з ними зв`язок. Потерпілі вважають, що він заволодів їхніми коштами шляхом обману, створюючи видимість цивільно-правових відносин на підставі фіктивних договорів позики й іпотеки, не маючи при цьому жодних дозвільних документів на будівництво.

17.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено наступні речі та документи: MacBook Air Model A3113 в корпусі сірого кольору; Мобільний телефон марки IPhone темно сірого кольору; Мобільний телефон марки IPhone чорного кольору; Блокнот в обкладинці бірюзового кольору; блокнот з написом NOTEDOOK на обкладинці, блокнот з написом на обкладинці «Київміськбуд», блокнот з написом Style на обкладинці, блокнот в обкладинці зеленого кольору, блокнот в обкладинці синьо-зеленого кольорів, чорнові записи на 10 арк.; 5 візиток, два квитки, опис вкладення до листа директору ТОВ «Тютюнника 48» ОСОБА_6 від 18.04.2025 на 1 арк.

20.06.2025 слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме на речові докази, що вилучені під час обшуку 17.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 :

- MacBook AirModel АЗ 113 в корпусі сірого кольору;

- Мобільний телефон марки Iphone темно сірого кольору;

- Мобільний телефон марки Iphone чорного кольору;

- Блокнот в обкладинці бірюзового кольору; блокнот з написом NOTEDOOKна обкладинці, блокнот з написом на обкладинці «Київміськбуд», блокнот з написом Style на обкладинці, блокнот в обкладинці зеленого кольору, блокнот в обкладинці синьо-зеленого кольорів, чорнові записи на 10 арк.; 5 візиток, два квитки, власником яких являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий, з урахуванням вище викладеного також, зазначив, що під час проведення обшуку ОСОБА_6 відмовився надавати пароль доступів до вищевказаних носіїв інформації у зв`язку з чим в ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні судових комп`ютерно-технічних експертиз з метою отримання доступу до інформації, яка зберігається на них.

17.06.2025 вилучені речі та документи визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна слідчий послався на необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна слідчий вказав на п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів.

25.06.2025 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва задоволено частково вказане клопотання слідчого та накладено арешт на наступні речові докази, що вилучені під час обшуку 17.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 :

- MacBook Air Model A3113 в корпусі сірого кольору;

- Мобільний телефон марки Iphone темно сірого кольору;

- Мобільний телефон марки Iphone чорного кольору;

- Блокнот в обкладинці бірюзового кольору; блокнот з написом NOTEDOOK на обкладинці, блокнот з написом на обкладинці «Київміськбуд», блокнот з написом Style на обкладинці, блокнот в обкладинці зеленого кольору, блокнот в обкладинці синьо-зеленого кольорів, чорнові записи на 10 арк.; 5 візиток, власником яких являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У накладенні арешту на два квитки - відмовлено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000084 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий суддя, встановив, що вилучене в ході проведення обшуку майно має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та може бути використане як доказ, зважаючи на фабулу досудового розслідування, викладену у витягу з ЄРДР, та обставини викладений у протоколах допитів потерпілого та свідків.

Враховуючи характер і обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважав за доцільне накласти арешт на вилучені під час обшуку технічні пристрої (ноутбук MacBook Air Model A3113, два мобільні телефони марки iPhone), блокноти, чорнові записи та візитні картки, оскільки зазначені речі можуть містити відомості, що мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема щодо кола причетних осіб, обсягу отриманих коштів, способу їх розпорядження, а також контактів з потерпілими та іншими учасниками подій. З огляду на відмову надати паролі до пристроїв, існує ризик втрати або знищення інформації.

Водночас квитки на виставу 2017 року не мають зв`язку з предметом досудового розслідування, яке здійснюється за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим підстав для накладення арешту на них слідчий суддя не вбачав.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи слідчого в підтримку поданого клопотання та заперечення представника власника майна щодо задоволення клопотання слідчого про арешт вище вказаного майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000084 від 21.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено частково клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 17.06.2025, вказане майно, яке вилучено під час обшуку 17.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_6 , обґрунтовано визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки в ході проведення досудового розслідування встановлено, що вилучені носії інформації та речі можуть бути використані як доказ обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та допоможуть встановити повне коло осіб, причетних до його вчинення /а.с. 77-78/.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для частково задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що слідчим суддею не надано оцінки порушення органом досудового розслідування та стороною обвинувачення ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме процесуального строку зверненням з клопотанням про арешт майна, не відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

Як встановлено під час апеляційного розгляду обшук був проведений 17.06.2025 /а.с. 62-67/, а клопотання слідчим направлено на адресу суду через Укрпошту 18.06.2025 /а.с. 72/.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

З урахуванням зазначеного, не вбачається не дотримання процесуального строку слідчим, за доводами апелянта, оскільки клопотання про арешт майна подано з дотриманням положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

Щодо тверджень апелянта про те, що прокурор в клопотанні просив накласти, зокрема, арешт на мобільний телефон, проте без вказівки на модель, серійний номер, ІМЕІ, що не дозволяє встановити його зв`язок із кримінальним правопорушенням, то як вбачається з пояснень наданих слідчим під час розгляду клопотання про арешт майна, що під час проведення обшуку паролі доступу до техніки (мобільних телефонів та ноутбука) ОСОБА_6 відмовився надати, у зв`язку з чим моделі мобільних телефонів не були точно ідентифіковані, а їх опис здійснено у протоколі лише за зовнішніми ознаками.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4