Справа № 216/4144/25
Провадження № 1-кп/216/608/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 000134 від 06 травня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що 21.04.2025 близько 21:20 години ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу території домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебувала раніше йому знайома ОСОБА_5 , до якої він має тривалі неприязні стосунки.

Реалізуючи свій виниклий протиправний умисел, ОСОБА_3 , порушуючи конституційне право потерпілої ОСОБА_4 на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла та іншого володіння особи, не маючи визначених законом підстав та відповідного дозволу володільця, переконавшись, що в спальній кімнаті житлового будинку, що розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває раніше його знайома ОСОБА_5 , у ОСОБА_3 виник умисел направлений на проникнення до території домоволодіння, для подальшої розмови з ОСОБА_5 , для чого останній підійшов до паркану, яким огороджена територія домоволодіння, та переліз через нього. Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне проникнення до житла, а саме житлового будинку, усвідомлюючи, що порушує його недоторканість, підійшов до вікна, яке було відчинене, на якому була встановлена москітна сітка, яку він зняв та ставши на парапет, умисно, протиправно, проник до приміщення вказаного житлового будинку через вікно, чим порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Крім цього, ОСОБА_3 , 21.04.2025 приблизно о 21:25 годині, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , де між ним та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час словесного конфлікту, виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 застрибнувши на диван ногами та відштовхнувшись від нього, наніс один удар правою рукою зжатою в кулак в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця, садна, крововилив обличчя, відносять до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів, відповідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, а також у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками: незаконне проникнення до житла.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , отримавши копії матеріалів дізнання, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження за ч. 1 ст. 394 КПК України та подав до суду відповідну заяву про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка складена в присутності захисника ОСОБА_7 , тому сумнівів у добровільності та істинності його позиції в суду не виникло.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у поданих заявах кожен окремо згодні із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені із обмеженням права апеляційного оскарження, та погоджуються із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За встановлених обставин розгляд обвинувального акта здійснюється у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження.

З огляду на наведене, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , останній беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно та не оспорюються учасниками судового провадження, тому винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченням доведена поза будь-яким розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, зазначені дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками незаконне проникнення до житла та за ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкціях частин статті, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинені діяння, які згідно із ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальними проступками.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, неодружений, офіційно не працевлаштований.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені .

Враховуючи всі обставини кримінальних правопорушень, тяжкість ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України, які відносяться до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, раніше не судимий, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, достатнім буде покарання: за ч.1 ст. 162 КК України у вигляді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн.; за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчинених діянь, їх небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для досягнення мети покарання.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

-за ч.1 ст.162 КК України у вигляді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн.;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1