Справа №293/868/24
Провадження №1-кп/293/83/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001225 від 22.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шадура, Володарсько-Волинського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитини, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, раніше судимого вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області 04.04.2018 за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, умовно-достоково звільненого ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2021 на строк 10 місяців 20 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.

Досудовим розслідуванням встановлено, що постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.08.2021 у справі 276/1168/21, яка набрала законної сили 31.08.2021, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12.07.2022 у справі 276/696/22, яка набрала законної сили 25.07.2022, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Крім того, постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 14.09.2022 у справі 276/1305/22, яка набрала законної сили 01.11.2022, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Крім того, постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08.02.2023 у справі 276/2069/22, яка набрала законної сили 20.03.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Крім того, постановою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 14.02.2023 у справі 292/123/23, яка набрала законної сили 28.02.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Крім того, постановою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.03.2023 у справі 292/190/23, яка набрала законної сили 14.03.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Крім того, постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.06.2023 у справі 293/453/23, яка набрала законної сили 27.06.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Крім того, постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24.10.2023 у справі 276/2024/23, яка набрала законної сили 06.11.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч.5 ст.126, ч.4 ст.121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак, у ОСОБА_4 , який достовірно знав про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, та будучи належним чином ознайомлений з ними, виник злочинний умисел, спрямований на їх невиконання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою невиконання постанов суду в частині позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, і порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковий до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 21.04.2024 о 11 год. 10 хв. по вул.Володимирській в смт Черняхів Житомирського р-ну Житомирської області, керував транспортним засобом марки «Москвич 21412» реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керуванню транспортними засобами, перед перестроюванням, поворотом або розворотом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2Б ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за що притягнутий до адміністративної відповідальності постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1963311 від 21.04.2024, та якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) грн., тим самим умисно не виконуючи постанови суду, що набрали законної сили.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст. 382 КК України, як невиконання постанов суду, що набрали законної сили.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що дійсно він, будучи позбавленим права керування автомобілем не виконав постанов суду та неодноразово керував автомобілем без права керування та в стані алкогольного сп`яніння. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вказав, що слід обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.

Обвинувачений погодився з думкою прокурора.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд також роз`яснив, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин. Суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Здійснивши допит обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому діяння повністю доведене і вірно кваліфіковане за ч.1 ст.382 КК України.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.382 КК України, як невиконання постанов суду, що набрали законної сили.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.1 ст.382 КК України, є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне розкриття кримінального правопорушення.

Встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04.04.2018 та був умовно-достоково звільнений відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 21.04.2021 на строк 10 місяців 20 днів. Тому станом на час вчиненя кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, судимість не погашена, та у встановленому чинним законодавство не знята.

Отже, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, суд визнає рецедив злочинів.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення; наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся; раніше судимого за корисливий злочин; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має задовільний стан здоров`я; за місцем служби та по місцю проживання характеризується посередньо, а тому суд дійшов до переконання про призначенняйому покарання в межах санкції статті інкримінованого йому правопорушення у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.382 КК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, звільняє його від відбування покарання з випробуванням.

Вказане покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та під час розгляду справи у суді не застосовувався. Прокурор просив не розглядати клопотання про обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв"язку з цим ОСОБА_4 , затриманого 01.07.2025 відповідно до протоколу затримання від 01.07.2025 на підставі ст. 191 КПК України, слід звільнити в залі суду.

Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 02.07.2025.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Затриманого ОСОБА_4 відповідно до протоколу затримання від 01.07.2025 негайно звільнити в залі суду.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_5