Справа № 276/1000/23
Провадження по справі№ 1-кп/276/20/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року с-ще Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Хорошів кримінальне провадження №0000047 від 06.05.2023 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Буча Ірпінського району Київської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

05.05.2023 близько 17 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався по вулиці Інтернаціональній в с-щі Хорошів Житомирської області на зустріч до своїх друзів. В цей час до нього власним автомобілем під`їхав місцевий мешканець ОСОБА_7 , який маючі неприязні відносини до ОСОБА_5 через конфлікт потерпілого із сином обвинуваченого, відчинив вікно автомобіля та почав ображати ОСОБА_5 , проте останній обійшовши автомобіль та пішов далі. Після чого ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_5 своїм автомобілем, вийшов з авто та почав бігти за ним, однак потерпілому вдалося втекти та заховатися за кущами неподалік будинку за АДРЕСА_3 . В цей час до нього під`їхав на велосипеді син ОСОБА_7 - неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який по телефону повідомив свого батька, що він знайшов ОСОБА_5 . Почувши це, ОСОБА_5 знову намагався втекти, однак його наздогнав ОСОБА_9 , після чого за допомогою сили рук повалив потерпілого на землю. Саме в цей час, коли ОСОБА_9 повалив на землю ОСОБА_5 та вони лежали на землі, до них підійшов батько ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , який взяв свого сина ОСОБА_9 за одяг та відтягнув його вбік. Після чого у ОСОБА_7 на грунті неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на заподіяння неповнолітньому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_5 , 05.05.2023 близько 17 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку № 38 кв. 2 по вул. Вереснева (раніше ОСОБА_10 ) в с-щі Хорошів Житомирської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_5 , який лежав на землі, нахилився біля нього справа та умисно наніс йому два удари кулаком правої руки в область чола, один удар кулаком лівої руки в область правого ока та один удар кулаком правої руки в область лівого вуха. В результаті нанесених ударів ОСОБА_7 . ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців на чолі справа та зліва, на повіках правого ока, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку не визнав та надав наступні показання. Конфлікт між потерпілим та його сином ОСОБА_11 розпочався ще 3 роки тому, як він виявив зникнення у себе дома грошових коштів, коли потерпілий приходив гостювати до його сина. Після цього між потерпілим та його сином час від часу виникали конфлікти. На початку 2023 року син ОСОБА_9 повідомив обвинуваченому, що ОСОБА_12 зі своїми друзями перестріли його та погрожували йому, на що обвинувачений сказав сину, що проведе з ОСОБА_13 бесіду. Через тиждень у травні 2023 року близько 17 години обвинувачений на власному автомобілі їхав до дому та поряд зі своїм будинком по вул. Шкільній в смт. Хорошів побачив потерпілого, зупинився, хотів з ним поговорити щодо дій відносно його сина, проте ОСОБА_12 почав висловлюватися в його адресу нецензурною лайкою та побіг в іншу сторону. В цей час зі школи повертався син обвинуваченого ОСОБА_9 , який на велосипеді почав наздоганяти потерпілого, а оскільки у них були неприязні відносини, обвинувачений вирішив поїхати за ними «щоб нічого не трапилося». Спочатку хлопці пропали з його поля зору як повернули з вул. Шкільної, обвинувачений об`їжджав на автомобілі іншою дорогою, в цей час бачив свідків, які стояли біля кладки через рівчак. Обвинувачений проїхавши декілька вулиць повернув на вул. Вересневу та зупинився зразу перед велосипедом свого сина, який лежав поперек дороги, одним колесом на дорозі, а іншим в траві, хлопці перебували в канаві на відстані близько 1 метра від велосипеда, сама канава близько 1 метра глибиною та 1,5 м. в ширину. Потерпілий лежав у канаві на спині, а ОСОБА_9 перебував зверху на ньому та наносив декілька ударів в область голови потерпілого. Обвинувачений відразу підійшов, схватив свого сина ОСОБА_14 за одяг та відтягнув у сторону, щоб той більше не наносив ударів. Потерпілий ОСОБА_15 трохи припіднявся, обпершись спиною об канаву, проте ОСОБА_14 схватив його, кинув на землю та наніс ще удар ногою по голові потерпілого, конфлікт тривав до 2 хвилин. Обвинувачений наказав своєму сину припинити наносити удари, після чого потерпілий піднявся та побіг по вул. Вересневій. Обвинувачений зазначив, що він потерпілому ударів не наносив, не піднімав його з землі, після завершення конфлікту на потерпілому тілесних ушкоджень та почервонінь обличчя він не бачив, а у його сина ОСОБА_14 була лише подряпина. Обвинувачений в цей час не чув щоб хтось із сторонніх осіб кричав йому припинити бити потерпілого, свідків обвинувачений також з того місця де відбувалися події не бачив, так як було далеко та фізично важко було їх побачити, свідки до місця події не підходили.

Покази обвинуваченого частково підтвердив допитаний в судовому засіданні малолітній син обвинуваченого - ОСОБА_9 , який показав, що раніше мав конфлікті ситуації з потерпілим ОСОБА_13 , зокрема, потерпілий з іншими хлопцями погрожував йому. Наприкінці весни 2023 року коли свідок повертався зі школи до дому, то побачив як його батько на автомобілі розвертався, а неподалік по вулиці Шкільній побіг ОСОБА_12 та свідок вирішив його наздогнати на своєму велосипеді, куди поїхав його батько свідок не бачив. Наздогнавши потерпілого, який в цей час розмовляв по телефону, свідок кинув велосипед на дорогу, схватив потерпілого, потім вони впали у канаву, глибиною десь свідку по коліна, в якій води не було, свідок сів на потерпілого та почав наносити удари рукою по голові, а саме по обличчю, потерпілий намагався затулитися руками від ударів, скільки ударів наніс вже не пам`ятає, при цьому вони ні про що між собою не говорили. Також на уточнюючі запитання прокурора свідок в подальшому повідомив, що ще наносив потерпілому удари руками та ногою десь по ребрам потерпілого. Ногами свідок удари наносив як встав, а потерпілий продовжував лежати в канаві та закривався, куди саме (в які ділянки) приходилися удари ногами точно вказати не зміг. Пізніше на автомобілі під`їхав батько свідка ОСОБА_16 , сказав потерпілому: «Це ось тобі один на один», свідок вже стояв на ногах біля потерпілого, ще почав наносити потерпілому удари по голові ногою, але обвинувачений сказав, що так не можна робити, відтягнув свідка, а потерпілого, який вже припіднявся, відштовхнув під паркан. Свідок зазначив, що після того як батько розборонив їх з потерпілим він ударів потерпілому вже не наносив. Після цього потерпілий знов піднявся та почав бігти вниз по вулиці до містка, а свідок з батьком поїхали до дому в протилежну сторону. Свідок зазначив, що його батько ударів потерпілому не наносив, на потерпілому свідок тілесних ушкоджень не бачив, а потерпілий лише подряпав свідка біля правого вуха коли він тільки догнав потерпілого, сам конфлікт із потерпілим тривав близько 3-4 хвилин. Будь-яких інших осіб, окрім батька і потерпілого свідок не бачив, вигуків сторонніх осіб не чув.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також письмовими документами та висновками експерта.

Так, допитаний потерпілий неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що 5 травня 2023 року він йшов по вул. Інтернаціональній в смт. Хорошів до свого друга. В цей час до нього на автомобілі Фольцваген чорного кольору під`їхав раніше знайомий йому ОСОБА_16 , що є батьком ОСОБА_22 , з яким у нього останнім часом виникали конфлікти та суперечки. ОСОБА_16 через вікно автомобіля почав ображати потерпілого та сказав: «що фраєр можеш тільки толпою інших бити», потерпілий сказав йому нецензурне слово та сказав не чіпати його і пішов далі, в цей момент набрав свою матір та повідомив, що до нього чіплявся обвинувачений. Через 30-40 секунд обвинувачений перегородив автомобілем дорогу, вийшов з автомобіля та почав наздоганяти потерпілого, який побіг на сусідню вулицю, де сховався за кущами біля будинку свого знайомого. Десь через хвилину до вказаного місця під`їхав ОСОБА_9 , який по телефону повідомив свого батька ОСОБА_23 де сховався потерпілий. Почувши вказане потерпілий почав втікати, пробігши близько 100 метрів, але ОСОБА_9 , який був на велосипеді наздогнав його, зліз з велосипеда та наніс йому не сильний удар кулаком по щоці зліва, після цього вони схватили один одного, впали на землю біля канави та почали боротися, потерпілий лежав спиною на землі, а ОСОБА_9 перебував зверху, потерпілий намагався вирватися, що йому вже майже вдалося, проте в цей час підійшов батько ОСОБА_24 , відтягнув сина, нагнувся та почав наносити кулаками обох рук удари по його голові, нанісши до 10 ударів, зокрема в скроневу ділянку як з правої сторони так і з лівої, в район правого ока (над бровою) та по потилиці. В цей час потерпілий прикривався руками та удари від ОСОБА_23 також приходилися в ліву руку. Обвинувачений удари ногами потерпілому не наносив. Після цього удари почав наносити ОСОБА_9 , який бив ногою по животі, зокрема по ребрам з правої сторони, нанісши близько 3 ударів. В цей час обвинувачений сказав своєму сину: « куди ти б`єш? Бий як я вчив, бий по голові» та ОСОБА_14 почав наносити удари ногою по його голові, яку він прикривав руками, нанісши від 15 до 20 ударів. Через кілька хвилин потерпілому перестали наносити удари, він піднявся та побіг, кличучи на допомогу інших людей, які перебували неподалік. Підбігши до незнайомих людей, потерпілому на мобільний зателефонувала мати, якій він повідомив, що його побили Герасики, а незнайомий чоловік викликав швидку допомогу. По приїзду швидкої допомоги він разом з матір`ю поїхали до лікарні, де він близько тижня проходив лікування, так як у нього були гематоми, синяки та тріщина в ребрі. Потерпілий вказав, що після спричинення обвинуваченим йому тілесних ушкоджень, останній жодного разу не просив у нього вибачення, навпаки, коли вони зустрічалися, то обвинувачений продовжував його обзивати.

Під час додаткового допиту неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що спочатку обвинувачений ОСОБА_16 наніс йому один удар ногою в праву бокову частину тулубу (в район ребер), коли потерпілий перебував лежачі на спині, ніби намагався «відштовхнути його ногою від ОСОБА_14 », потерпілий відчув біль від цього удару. Після цього обвинувачений наніс близько 6 ударів кулаками обох рук по голові (в скроневу ділянку, в ділянки лоба та вух), під час нанесення їх обвинувачений нагнувся над потерпілим. При цьому потерпілий закривався від нанесення ударів, зокрема, прикривав руками очі, ніс і підборіддя. Також в подальшому удари потерпілому став наносити син обвинуваченого ОСОБА_14 , який стояв з правої сторони від потерпілого, бив ногою по ребрам з права та по голові, десь близько 10 разів. Також потерпілий повідомив, що після того як він почав боротися з ОСОБА_14 , то обвинувачений під`їхав до них десь на протязі 2 хвилин. Побиття потерпілого тривало близько 3-4 хвилин, потім він почув слово «хватить» і побиття припинилося, потерпілий піднявся та побіг в сторону незнайомого йому чоловіка, який вже йшов йому на зустріч. Добігши до цього чоловіка потерпілий впав на землю, почав дзвонити матері, а також за хвилину-дві на це місце підійшли інші люди, у тому числі дві жінки, які надавали йому допомогу та викликали швидку допомогу. Внаслідок нанесених ударів у потерпілого були наступні ушкодження: синець на правому оці, гематоми на голові, напухлі скроні, червоні очі та «почорніли» вуха. Потерпілий зазначив, що вказані ушкодження виникли від ударів обвинуваченого ОСОБА_23 , оскільки удари обвинуваченого ОСОБА_23 руками по голові були набагато сильнішими ніж удари його сина ОСОБА_14 . Потерпілий зазначив, що тілесні ушкодження на руках виникли від ударів ОСОБА_14 , він як бив по ребрах, то також попадав по рукам. Потерпілий також оглянувши фотознімки до протоколу слідчого експерименту за його участі від 19.05.2023, підтвердив, що саме так як зазначено на фотознімках №№1-3 ОСОБА_16 наносив удари кулаками рук по його голові, нагнувшись при цьому, а також наніс один удар ногою по тулубу, як показано на фотознімках №№5-7, інших ударів обвинувачений потерпілому не наносив.

Допитана як свідок законний представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона добре знайома з обвинуваченим, але на протязі останніх 3 років має з ним неприязні відносини. 5 травня 2023 року близько 17 години їй подзвонив син ОСОБА_12 та сказав, що ОСОБА_16 перестрів його, обзиває та погрожує йому, через невеликий проміжок часу її син сказав, що ОСОБА_16 вже біжить за ним, а тому вона сказала сину десь сховатися, після чого син поклав слухавку. Свідок пізніше намагалася додзвонитися сину, але він не брав слухавку. Десь через 10 хвилин вона все таки додзвонилася до сина, який плакав та сказав, що його побили, свідок відразу поїхала на місце події. По прибуттю вона побачила швидку допомогу та інших людей. Карета швидкої допомоги завезла їх до лікарні в смт. Хорошів, де її син протягом 5 днів перебував на стаціонарному лікуванні, йому ставили крапельниці, а потім ще на протязі місяця приймав вітаміни та знеболюючі препарати. Свідок зазначила, що коли вона побачила свого сина, то у нього були гематоми на обличчі і на потилиці, червоні вуха, набрякла брова, пізніше її син розповів, що спочатку вони «зчепилися» з ОСОБА_11 , а потім під`їхав його батько ОСОБА_16 , який почав бити його руками по голові, а потім сказав своєму сину ОСОБА_14 бити ОСОБА_25 по голові, що той і зробив. Після цих подій свідок зустрічалася в селищі з обвинуваченим, який ніяких вибачень не просив, а навпаки обзивав її та сина.

Допитаний свідок ОСОБА_18 , яка проживає по АДРЕСА_4 , в судовому засіданні пояснила, що в першій декаді травня місяця 2023 року в післяобідній час пасла гусей біля свого будинку по АДРЕСА_4 разом із сином та невісткою. В цей час побачила як на відстані близько 20 метрів біг хлопчик, а за ним на велосипеді їхав інший хлопчик, який був трохи більший за розмірами. Також в цей час на вул. Вереснева виїхав автомобіль чорного кольору, з якого чоловік, яким є обвинувачений, крикнув «тримай його, я зараз об`їду» та поїхав по іншій вулиці. Хлопець на велосипеді догнав потерпілого біля повороту вулиці Вересневої на вул. Топазну, повалив на узбіччя вулиці, яке проходить біля канави та паркану іншого будинку і має ширину близько півтора метри. Відстань від свідка до вказаного місця була через 4 домоволодіння і становила близько 100-150 метрів, вулиця Вереснева пряма, тому вона бачила місце, де відбувалися події. На цій ділянці хлопці боролися, а також більший хлопець наносив удари потерпілому рукою, оскільки було видно замах руки, але куди саме приходились удари не бачила, так як була значна відстань і скільки точно ударів було не пам`ятає. Через невеликий проміжок часу (до 10 хвилин) до вказаного місця, де перебували хлопці, підбіг обвинувачений, де він поставив машину свідок не бачила, який також наносив потерпілому удари руками та ногами, оскільки було видно замахи руки та ноги, але куди саме приходились удари потерпілому не бачила, так як була значна відстань і скільки точно ударів було вже не пам`ятає. Коли обвинувачений наносив удари руками то нахилявся над потерпілим, який продовжував лежати не землі, а коли бив ногами, то обвинувачений перебував у положенні «стоячи». Побиття потерпілого тривало недовго, так як невістка свідка та її син почали кричати обвинуваченому щоб він припинив та в цей час обвинувачений з іншим хлопчиком пішли з місця події, куди саме свідок не побачила, а потерпілий підвівся з трави та почав бігти у сторону, де перебувала свідок. Коли неповнолітній потерпілий підбіг до них, то вона бачила, що у нього на обличчі були синці, з рота йшла кров, він сказав, що його побив « ОСОБА_26 », після цього потерпілому було викликано швидку допомогу.

Проведеним на виконання ухвали суду слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_18 від 30.05.2025 (том 2, а.сп. 165-170), свідок показала місце біля будинку №23 по вул. Вереснева у смт. Хорошів, де вона вперше помітила конфлікт між потерпілим та обвинуваченим і його сином, показала місце за кладкою, до якого вона змістилася йдучи у напрямку учасників конфлікту, а також показала місце поряд з будинком АДРЕСА_5 , де в канаві біля паркану відбувався конфлікт між обвинуваченим і потерпілим, свідок під час слідчого експерименту зазначила що статиста видно, але погано, оскільки її зір погіршився. Слідчим експериментом встановлено, що відстань від місця, де спочатку перебувала свідок до місця конфлікту складає 125 метрів, присутні поняті підтвердили можливість візуального спостереження з місця, де перебував свідок ОСОБА_18 , статиста на місці, де відбувався конфлікт, зазначивши що статист за тілобудовою менший ніж обвинувачений.

Дані вказаного слідчого експерименту щодо місця знаходження свідка та місця, де потерпілому наносилися тілесні ушкодження відповідають відомостям, відображеним свідком ОСОБА_18 на витягу з карти місцевості, зазначені нею під час допиту в суді 30.10.2023 (том 1, а.сп. 135), що свідчить про послідовність та достовірність її показів.

Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_19 , яка проживає по АДРЕСА_6 , зазначивши, що у 2023 році близько 16-17 години, коли вона разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 перебувала на вулиці Вересневій то побачила як пробіг хлопчик, якого наздоганяв інший хлопчик на велосипеді. В цей час також під`їхав обвинувачений на чорному автомобілі, вийшов з автомобіля та крикнув: «Доганяй його» і поїхав. Хлопець на велосипеді наздогнав іншого в кінці вулиці Вереснева, повалив його на узбіччя дороги в канаву, глибиною близько 0,5 м, та почав бити руками, але куди приходилися удари вона не бачила. Через 3 хвилини на те місце під`їхав обвинувачений та почав також наносити удари спочатку руками, потім ногами потерпілому, який лежав в канаві. Куди саме потерпілому наносилися удари свідок не бачила, так як була значна відстань, потерпілий лежав у канаві, але було видно замахи рук та ноги, а також як обвинувачений нагинався під час нанесення ударів. Скільки ударів точно було нанесено обвинуваченим потерпілому не пам`ятає, але десь не менше п`яти. Під час нанесення потерпілому ударів обвинуваченим інший хлопчик стояв поряд. Свідок побачивши, що потерпілого б`ють ногами, почала кричати щоб вони припинили, та йшла в сторону кладки через рівчак, після її криків бійка припинилася і потерпілий почав бігти в їх сторону до рівчака, а обвинувачений з іншим хлопчиком поїхали з місця події. Потім потерпілому викликали швидку допомогу. Свідок зазначила, що підходила до потерпілого, бачила на його голові гулі, почервоніле обличчя, зокрема під оком, крові на потерпілому не бачила. Свідок також повідомила, що відстань до місця події була значна, але перепон, зокрема будівель, щоб її спостерігати не було, дорога по вулиці Вересневій пряма, свідок перебувала на протилежній стороні дороги де відбувалася бійка.

Проведеним на виконання ухвали суду слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_19 від 30.05.2025, свідок показала місце біля будинку №23 по вул. Вереснева у смт. Хорошів, де вона вперше помітила конфлікт між потерпілим та обвинуваченим і його сином, показала місце поблизу кладки, до якої свідок підійшла в момент спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, далі свідок вказала на місце поряд з будинком №38 по вул. Вересневій, де знаходилися ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_5 в момент конфлікту, відстань до вказаного свідком місця становила 95,5 метрів. Проведеним у ході слідчого експерименту вимірюванням встановлено, що відстань від вказаного свідком ОСОБА_19 місця поряд з будинком №38 по вул. Вересневій до кінця вулиці Вересневої, де фактично відбувався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, становить 43,5 метри. Присутні під час слідчого експерименту поняті підтвердили, що з місця, де перебував свідок, можливо візуально спостерігати статистка як на дорозі, так і тоді коли він спускається до канави (том 2, а.сп. 171-177).

Допитаний свідок ОСОБА_20 частково підтвердив показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , зазначивши, що у 2023 році, точної дати не пам`ятає, перебував на вулиці Вересневій в смт. Хорошів з матір`ю ОСОБА_27 та дружиною ОСОБА_29 . Свідок побачив, як пробіг хлопчик, якого наздоганяв інший на велосипеді. В кінці вулиці Вересневої хлопці почали шарпатися біля канави, ударів між хлопцями він не бачив. Через пару хвилин на місце події на машині під`їхав ОСОБА_16 , він підбіг до цих дітей, що там робилося свідок не бачив, зокрема він не бачив, щоб обвинувачений наносив удари руками та ногами. Потім жінки почали кричати і вони всі пішли в ту сторону, де були діти і обвинувачений, за рівчак, щоб подивитися що там робиться, куди дівся обвинувачений з сином свідок не бачив. Коли потерпілий підбіг ближче до рівчака, то на обличчі дитини було пару синяків, але де саме свідок вже не пам`ятає, також свідок не пам`ятає що розповідав потерпілий з приводу його побиття. Хтось викликав швидку допомогу, а свідок пішов займатися своїми справами. На запитання прокурора свідок зазначив, що після вказаної події бачився з обвинуваченим, але заперечив, що обвинувачений просив його змінити показання.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що весною 2023 року близько 16 години, прогулюючись із своєю собакою почула як жінка кричить: «Навіщо ти його б`єш по голові, ти ж його уб`єш!». Свідок пішла в сторону тієї жінки, яка стояла на містку через рівчак, самого побиття свідок не бачила, вулиця Вереснева з містка в сторону гаражів добре їй проглядалася, нападників вже на ній не було, лише бачила як дитина бігла в їх сторону. На місце пізніше підійшли ще один чоловік та жінка. Коли хлопчик підбіг до них, то сказав, що у нього сильно болить голова та попросив викликати швидку, що вона і зробила. Щодо стану потерпілого свідок зазначила, що обличчя дитини мало почервоніння, з однієї сторони на обличчі був пісок, чи була кров на тілі хлопчика свідок не пам`ятає, інших тілесних ушкоджень не бачила, особисто свідку дитина нічого не пояснювала. В подальшому дуже швидко приїхала медична допомога, працівники якої оглянули дитину, а свідок покинула місце події.

Крім показів потерпілого та свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджена також сукупністю наданих і безпосередньо досліджених письмових доказів, які суд вважає належними та допустимими, зокрема:

- рапортами начальника ЧЧ відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_31 від 06.05.2023, згідно яких зі служби 102 надійшли повідомлення від ОСОБА_32 , а також працівників органів охорони здоров`я про те, що 05.05.2023 невідомий чоловік побив неповнолітнього ОСОБА_5 , який має кровотечу з ротової порожнини, синці на обличчі та був доставлений до приймального відділення Хорошівської лікарні (том 1, а.сп. 49-51);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05.05.2023 року від законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_30 , яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, про те, що 05.05.2023 року близько 17 години 30 хвилин її сину ОСОБА_5 , 2009 р.н. наніс удари по голові ОСОБА_16 та його син ОСОБА_14 (том 1, а.сп. 53);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 19.05.2023 з фототаблицею до нього в частині відтворення потерпілим механізму спричинення йому 05.05.2023 тілесних ушкоджень обвинуваченим, а саме нанесення обвинуваченим ударів кулаками лівої та правої руки в область обличчя з різних сторін, нанесення обвинуваченим удару ногою по тулубу з правої сторони, а також нанесення сином обвинуваченого ОСОБА_9 одного удару ногою в область шиї позаду, що зафіксовані на фото таблиці (том 1, а.сп. 70-75);

- висновком судово-медичної експертизи №815 від 22.05.2023 року відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ; струсу головного мозку; синців на чолі справа та зліва, на повіках правого ока, на боковій поверхні грудної стінки справа та в ділянці правого променево-зап`ясткового суглобу. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути кулак, взута нога, тощо, могли виникнути 05.05.2023, при обставинах, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту за його участю 19.05.2023 та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Приймаючи до уваги характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень не виключено, що потерпілому було нанесено не менш як 3-и удари в обличчя, 1 - в грудну клітку та 1 в ділянку правого променево-зап`ясткового суглобу (том 1, а.сп. 77-78);

- протоколом огляду місця події за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 від 29.05.2023 з фототаблицею до нього, з якого вбачається що слідчим оглянуто ділянки вулиць і доріг в смт. Хорошів, а саме: поблизу будинку №82 по вул. Інтернаціональній, де потерпілий вказав на місце де до нього під`їхав обвинувачений на автомобілі та почав висловлюватися нецензурною лайкою і погрожувати потерпілому; поблизу будинку №69 по вул. Інтернаціональній, де потерпілий вказав на місце де його наздогнав обвинувачений на автомобілі; кущі навпроти будинку АДРЕСА_3 , в яких потерпілий ховався від ОСОБА_7 ; місце (узбіччя дороги) біля будинку АДРЕСА_7 , де потерпілого було повалено на землю та спричинено тілесні ушкодження (том 1, а.сп. 82-94);

- протоколом огляду місця події за участю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 від 29.05.2023 з фототаблицею до нього, з якого вбачається що слідчим оглянуто земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_7 , яка знаходиться на узбіччі поблизу паркану, ділянка вкрита трав`яним покривом висотою від 15 до 50 сантиметрів, де потерпілий вказав, що саме на цю земельну ділянку його було повалено на землю та 05.05.2023 близько 17 год. 30 хв. спричинено тілесні ушкодження (том 1, а.сп. 95-97);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 29.05.2023 з фототаблицею до нього в частині відтворення потерпілим механізму спричинення йому 05.05.2023 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а саме нанесення ОСОБА_9 стоячи біля будинку АДРЕСА_7 по одному удару кулаком руки в область лівої щоки та живота, нанесення ОСОБА_9 долонею руки одного удару в область лівої щоки, правою ногою одного удару в область шиї та одного удару по правій руці потерпілого, коли він прикривався руками від ударів, що зафіксовані на фото таблиці (том 1, а.сп. 98-103);

- висновком судово-медичної експертизи №872 від 30.05.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ; струсу головного мозку; синців на чолі справа та зліва, на повіках правого ока, на передній поверхні правої мушлі, на боковій поверхні грудної стінки справа та в ділянці правого променевозап`ясткового суглобу, садна на задній поверхні шиї. Більш вірогідно, що тілесні ушкодження у ОСОБА_5 виникли від нанесених ударів гр. ОСОБА_7 , тобто при обставинах, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 19.05.2023 (том 1, а.сп. 105-106);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №570 від 09.04.2025 року, призначеної судом з метою усунення розбіжностей щодо кількості та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілого, викладених у попередніх висновках судово-медичної експертизи, а також розмежування механізму їх спричинення відповідно до показів потерпілого та протоколу слідчого експерименту, проведеного з ним, згідно якого експерт прийшов до наступних висновків:

1) у потерпілого ОСОБА_5 , 2009 р.н., були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, синців на чолі справа, на передній поверхні правої мушлі, на чолі зліва, а також: садна на задній поверхні шиї справа, синців на боковій поверхні грудної стінки справа та на тильній поверхні в ділянці правого променево-зап`ясткового суглобу;

2) не виключено, що синці на чолі, на повіках правого ока, на правій мушлі виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів якими могли бути кулак.

Приймаючи до уваги характер, розмір та локалізацію садна на задній поверхні шиї справа більш вірогідно, що воно виникло від дії тупо-загостреного предмету, яким могли бути нігтьові пластини пальців рук сторонньої особи та могли утворитись під час боротьби та падіння потерпілого на землю.

Синці на боковій поверхні грудної стінки справа та в ділянці правого променево- зап`ястковому суглобі могли утворитись від нанесення ударів твердим тупим з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути кулак, взута нога, тощо.

Вище описані тілесні ушкодження у потерпілого гр. ОСОБА_5 , відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

3) приймаючи до уваги характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , не виключено, що потерпілому було нанесено не менш як 5-6 ударів травмуючим предметом, при цьому потерпілий міг знаходитись у будь-якому положенні (стоячи, лежачи), а місця локалізації виявлених видимих тілесних ушкоджень були доступні для дії травмуючих факторів;

4) приймаючи до уваги фототаблиці до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 19.05.2023р. більш вірогідно, що виявлені тілесні ушкодження могли виникнути від нанесення ударів ОСОБА_7 , як показує потерпілий на фото 1-3, в ділянці обличчя та правої мушлі, але нанесення удару ногою в голову, маловірогідно.

Таким чином тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку та синців на чолі справа, зліва, на повіках правого ока та правій мушлі виникли від нанесення не менше як 5-6 ударів травмуючим предметом, яким міг бути кулак, та відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді: синців на боковій поверхні грудної стінки справа та тильній поверхні в ділянці правого променево-зап`ясткового суглобу могли виникнути від нанесення 2-х ударів травмуючим предметом, яким могла бути взута нога, тощо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

5) тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 на боковій поверхні стінки справа та в ділянці правого променево-зап`ястковому суглобі, могли виникнути від нанесення 2-х ударів ногою, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю від 29.05.2023 (потерпілий на вказаному слідчому експериментів показав, як наносив йому удари син обвинуваченого ОСОБА_9 ). Садно на задній поверхні шиї справа могло виникнути при обставинах на які вказує потерпілий, а гр. ОСОБА_9 , утримував його за шию коли вони перебували на землі (том 2, а.сп. 121-123).

Таким чином, висновком додаткової судово-медичної експертизи №570 від 09.04.2025 року підтверджено, що тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку та синців на чолі справа, зліва, на повіках правого ока та правій мушлі виникли від нанесення не менше як 5-6 ударів травмуючим предметом, яким міг бути кулак, та відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я та більш вірогідно, що вони виникли від ударів обвинуваченого ОСОБА_7 , на які вказав потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 19.05.2023.

Зазначені висновки судово-медичної експертизи №570 від 09.04.2025 узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_5 , які він надав в судовому засіданні, зазначивши, що саме обвинувачений наносив удари руками по голові в скроневу ділянку, в ділянки лоба та вух, нанісши до 10 ударів та саме в місцях їх нанесення виникли тілесні ушкодження на голові потерпілого, оскільки удари обвинуваченого ОСОБА_7 були набагато сильніші за удари його сина ОСОБА_14 та від них потерпілий відчував сильний біль. При цьому потерпілий зазначив, що обвинувачений удари ногами по голові йому не наносив, а лише наніс один удар ногою в праву бокову частину тулубу (в район ребер), коли потерпілий перебував лежачі на спині, ніби намагався «відштовхнути його ногою від ОСОБА_14 ».

Вказані показання потерпілого, який допитувався у суді двічі, є послідовними, зокрема, він чітко та конкретно зазначав, що обвинуваченим удари по голові наносилися лише руками, вказав на ділянки голови (в скроневу ділянку, в ділянки лоба та вух), куди приходилися такі удари, кількість нанесених ударів - до 10, а тому доводи захисника про те, що покази потерпілого є суперечливими суд визнає необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, довідки, висновки та інші документи спеціалістів (п.5 ч.2 ст.99 КПК України).

Згідно довідки від 22.09.2024, складеною психологом ОСОБА_33 , внесеної до Реєстру психологів, які залучаються до кримінальних проваджень за участю малолітніх, неповнолітніх осіб, за результатами допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні 18.09.2024, вбачається, що під час проведення допиту у дитини спостерігались невербальні прояви (напруження, постійний пошук опори, інтенсивні вегетативні реакції, переривчастість дихання, тремтіння голосу тощо), які свідчать про актуальність переживання події, про яку він розповідав. Співпадання вербального та невербального проявів дає розуміння, що підліток відтворює життєві події, які були у власному досвіді. Розбіжності у відтворенні подробиць та деталей події на допиті при досудових слідчих діях та в судовому засіданні можуть бути пов`язані з властивостями пам`яті (відтворення та забування) та особливостями травматичної пам`яті. Переживання ситуації фізичного та психологічного насильства є травмуючим фактором для неповнолітнього і може мати довготривалі наслідки в майбутньому (том 2 а.сп. 22, 31).

Окрім того, покази потерпілого ОСОБА_5 щодо нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_7 підтверджуються також показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які хоч і не зазначили в судовому засіданні в які конкретно ділянки голови та тіла потерпілого приходилися удари обвинуваченого через значну відстань, проте ствердно повідомили, що обвинувачений нагинався над потерпілим, коли той лежав у канаві, та здійснював замахи руками та ногою в сторону потерпілого, що повністю спростовує покази обвинуваченого про те, що він лише відтягнув свого сина ОСОБА_22 , який сидів на потерпілому та жодних ударів чи поштовхів потерпілому не наносив.

Доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не могли бачити події, які відбувалися з потерпілим, суд вважає не обґрунтованими, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які бачили як по вул. Вересневій пробігло двоє дітей, в кінці даної вулиці діти почали боротися, після чого до них підійшов обвинувачений. Показання даних свідків в цій частині є послідовими та узгоджуються між собою, також вони підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_21 , яка зазначила, що прогулюючись із своєю собакою почула як жінка кричить: «Навіщо ти його б`єш по голові, ти ж його уб`єш!», після цього ОСОБА_21 пішла в сторону тієї жінки, яка стояла на містку через рівчак, вулиця Вереснева з містка в сторону гаражів добре їй проглядалася, нападників вже на ній не було, лише бачила як дитина бігла в їх сторону. Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 також підтверджуються протоколами слідчих експериментів, проведених 30.05.2025 за їх участі, якими встановлено можливість візуального спостереження з місця, де перебували дані свідки, статиста на місці, де відбувався конфлікт з потерпілим.

Будь-яких відомостей чи доказів, які б свідчили про наявність підстав для свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обмовити обвинуваченого стороною захисту не зазначено та судом не встановлено, з показів вказаних свідків та самого обвинуваченого вбачається, що вони не були раніше знайомі та жодних конфліктів між ними не було.

Також суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_5 надавав неправдиві показання про нанесення ударів ОСОБА_7 з метою помсти йому, оскільки з показів як потерпілого, так і обвинуваченого та його сина ОСОБА_9 вбачається, що конфліктні ситуації раніше виникали саме між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а не з обвинуваченим ОСОБА_7 , при цьому з показань обвинуваченого він не лише не наносив ударів потерпілого, а ще й фактично допоміг йому, відтягнувши свого сина від потерпілого, що свідчить про відсутність будь-яких обгрунтованих підстав для помсти обвинуваченому.

Разом з тим, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 та його сина ОСОБА_9 про те, що обвинувачений не наносив ударів потерпілому, а тілесні ушкодження у потерпілого виникли внаслідок бійки із сином обвинуваченого, суд розцінює їх як захисну позицію та намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності.

Так, оцінюючи всі досліджені під час судового розгляду докази, судом встановлено, що показання обвинуваченого в цій частині спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_5 , які повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз та показаннями свідківОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , які не є зацікавленими у розгляді даної справи, на відміну від показань ОСОБА_9 , який є сином обвинуваченого та в силу свого віку не несе жодної відповідальності за надання неправдивих показань.

Окрім цього, при з`ясуванні в судовому засіданні деталей конфлікту з потерпілим, який відбувся 05.05.2023, показання обвинуваченого ОСОБА_7 суперечать показанням його сина ОСОБА_9 щодо розташування учасників конфлікту, послідовності нанесення ударів потерпілому, дій самого обвинуваченого щодо потерпілого, що додатково підтверджує факт їх недостовірності та не відповідності фактичним обставинам події.

Так, обвинувачений зазначив, що коли він підійшов на місце події, то ОСОБА_9 перебував зверху на потерпілому та наносив декілька ударів в область голови потерпілого, після цього обвинувачений схватив свого сина ОСОБА_14 за одяг та відтягнув у сторону, щоб той більше не наносив ударів. Потерпілий трохи припіднявся, обпершись спиною об канаву, проте ОСОБА_14 схватив його, кинув на землю та наніс ще удар ногою по голові потерпілого, обвинувачений зазначив, що він потерпілому ударів не наносив, не піднімав його з землі.

У той же час свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він ногами удари потерпілому наносив як встав, а потерпілий продовжував лежати в канаві та закривався. Пізніше на автомобілі під`їхав батько свідка ОСОБА_16 , свідок вже стояв на ногах біля потерпілого, ще почав наносити потерпілому удари по голові ногою, але обвинувачений сказав, що так не можна робити, відтягнув свідка, а потерпілого, який вже припіднявся, відштовхнув під паркан. Свідок зазначив, що після того як батько розборонив їх з потерпілим він ударів потерпілому вже не наносив.

Також свідок сторони захисту ОСОБА_9 під час допиту в суді не зміг вказати ні кількості нанесених ним ударів, ні їх конкретної локалізації, вказавши в загальному, що удари наносив по обличчю та десь по ребрам, на відміну від показань потерпілого ОСОБА_5 , який чітко та послідовно зазначив, що тілесні ушкодження на його голові утворилися від ударів обвинуваченого, які наносилися ним в скроневу ділянку, в ділянки лоба та вух, що узгоджується з даними висновків судово-медичних експертиз.

Окрім того, показання обвинуваченого про те, що він не казав своєму сину наздоганяти потерпілого, а лише поїхав за своїм сином «щоб нічого не трапилося» спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які зазначили, що коли один хлопчик наздоганяв іншого в цей час на вулицю Вересневу виїхав автомобіль чорного кольору, з якого обвинувачений крикнув «тримай його, я зараз об`їду» та поїхав по іншій вулиці, що свідчить про те, що обвинувачений та його син діяли узгоджено.

Щодо клопотання захисника про визнання неналежними та недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , потерпілим від 19.05.2023 та слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 від 30.05.2025 з тих підстав, що вони є повторними допитами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Відповідно до висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладених у провадженні № 51-6070 кмо 19, приписи частини 4 статті 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі статтею 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст частини 4 статті 95 КПК.

Суд враховує, що слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_5 від 19.05.2023 та слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_19 від 30.05.2025 проведено з дотриманням вимог статті 240 КПК, під час вказаних слідчих дій потерпілий відтворив на статисту механізм нанесення йому ударів обвинуваченим із зазначенням ділянок тіла, куди наносилися удари, а свідок ОСОБА_19 вказала на місцевості, де вона перебувала побачивши конфлікт з потерпілим, місце біля містка через рівчак куди вона змістилася у подальшому та орієнтовне місце конфлікту, де потерпілому наносилися тілесні ушкодження, в ході чого слідчим проводилися відповідні заміри відстаней та за участю понятих визначалася візуальна можливість спостереження за конфліктом, що свідчить саме про проведення слідчого експерименту, а не допиту.

Будь-які фактичні дані істотного порушення прав обвинуваченого внаслідок проведення указаних слідчих дій відсутні, про них не вказано як самим обвинуваченим, так і його захисником. Протокол, складений за наслідками проведення слідчої дії, відповідає вимогам статті 104 КПК.

Долучений захисником відеозапис фіксації проведення слідчого експерименту зі свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 від 30.05.2025 не містить жодних відомостей про порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи прав будь-яких осіб під час їх проведення та не спростовує зафіксовані у їх змісті фактичні обставини, зокрема, можливість візуального спостереження з місця, де перебували свідки, статиста на місці, де відбувався конфлікт, як на дорозі так і тоді, коли він спускався до канави, що засвідчено підписами понятих у відповідних протоколах слідчих експериментів.

Разом з тим, відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд вважає не належним доказом та не враховує на підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 надані стороною обвинувачення протоколи слідчих експериментів, проведених зі свідком ОСОБА_19 від 19.05.2023 та свідком ОСОБА_18 від 19.05.2023, у яких зафіксовано механізм спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , оскільки допитані в судовому засіданні свідки зазначили, що вони бачили саме рухи обвинуваченого у виді ударів рукою та ногою в сторону потерпілого, який лежав на землі, проте через значну віддаленість від місця події не бачили куди саме, тобто в які частини тіла потерпілого приходилися такі удари.

Проте, відхилення судом вказаних протоколів слідчих експериментів від 19.05.2023 зі свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_18 жодним чином не спростовує наявності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні дій у межах обвинувачення, визнаного судом доведеним та підтвердженого іншими належними і допустимим доказами, які наведені у даному вироку вище.

Разом з цим, суд визнає частину пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення необгрунтованою та не доведеною, а саме в частині нанесення ОСОБА_7 неповнолітньому ОСОБА_5 , який продовжував лежати на землі, двох ударів правою ногою в область голови справа та один удар правою ногою по правій верхній кінцівці потерпілого, а також спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді синців на боковій поверхні грудної стінки справа, в ділянці правого променевого-зап`ястного суглобу з огляду на наступне.

Частиною першою статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, під час допитів в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 чітко та послідовно зазначив про нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів кулаками рук по голові та один удар-поштовх ногою в праву бокову частину тулубу (в район ребер), що повністю спростовує зазначене в обвинувальному акті обвинувачення в частині нанесення ОСОБА_7 неповнолітньому ОСОБА_5 двох ударів правою ногою в область голови справа та один удар правою ногою по правій верхній кінцівці потерпілого.

Окрім того, формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не містить відомостей про нанесення обвинуваченим будь-яких ударів в район бокової поверхні грудної стінки справа, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання доведеним виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді синців на боковій поверхні грудної стінки справа, які мають бути у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого.

Більше того, потерпілий в судовому засіданні зазначив, що саме ОСОБА_9 бив його ногою по животі, зокрема по ребрам з правої сторони, нанісши близько 3 ударів, а також під час проведення слідчого експерименту 29.05.2023 показав нанесення сином обвинуваченого ОСОБА_11 ударів рукою в область живота справа та удар ногою в область правої руки потерпілого коли він прикривався руками від ударів. Вказані обставини підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №570 від 09.04.2025, відповідно до якого тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 на боковій поверхні стінки справа та в ділянці правого променево-зап`ястковому суглобі, могли виникнути від нанесення ударів, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю від 29.05.2023, тобто ударів, які наносив ОСОБА_9 , а не обвинувачений.

Обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Проте, стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у виді синців на боковій поверхні грудної стінки справа та в ділянці правого променевого-зап`ястного суглобу внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження, та зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, а також виконання процесуальних обов`язків.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази, за виключенням окремих протоколів слідчих експериментів, про що зазначено вище, є достовірними та достатніми, оскільки в цілому не протирічать один одному, а навпаки доповнюють один одного щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, мотиву та форми вини обвинуваченого та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про часткову доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку. При цьому суд враховує всю сукупність як об`єктивних так і суб`єктивних обставин вчинення злочину.

За таких обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена частково, а його дії кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України, як умисні дії, які виразилися у заподіянні ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, раніше не судимий, на обліку лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується як такий, відносно якого компрометуючі матеріали до селищної ради не надходили, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини, з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та має на утриманні неповнолітню дитину, вислухавши думку прокурора та потерпілої сторони, відсутність обставин які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає обвинуваченому покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді громадських робіт у середніх розмірах.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, потерпілим ОСОБА_5 в особі його законного представника ОСОБА_30 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з останнього заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

Розмір завданої моральної шкоди цивільний позивач обґрунтовує тим, що дана подія пригнічує потерпілого морально та психологічно, вносить в життя додаткові хвилювання, призвела до порушення звичайного для ОСОБА_5 порядку організації життя та вимагає додаткових зусиль для його відновлення.

В судовому засіданні сторона захисту проти задоволення цивільного позову заперечувала, оскільки обвинувачений не вчиняв дій, що йому інкримінуються.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. (пункт 9 Постанови № 4).

Так, внаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_5 було заподіяно моральної шкоди, яка полягала у фізичних стражданнях внаслідок болю, душевних стражданнях внаслідок травм та розладу здоров`я, необхідності проведення лікування у стаціонарних умовах та подальшого амбулаторного лікування, що підтверджується показами потерпілого, свідків і дослідженими в судовому засіданні висновками судово-медичних експертиз.

При цьому суд враховує вік потерпілого, що з урахуванням психологічних особливостей неповнолітнього, підвищує рівень моральних страждань у порівнянні з дорослою особою.

Разом з тим, потерпілим ОСОБА_5 до цивільного позову не долучено доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди, що б оцінювались в розмірі 50000 грн., а такий розмір моральної шкоди на думку суду є завищеним.

Тому, суд, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, враховуючи принцип співмірності завданої шкоди заявленій до відшкодування суми моральної шкоди, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 є такими, що підлягають частковому задоволенню у сумі 20000 грн, які слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 .

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його застосування відсутні.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, заявлений потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Хорошівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1