Справа № 404/4197/25
Номер провадження 1-кс/404/1324/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

Суть скарги:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з вище вказаною скаргою, відповідно до якої просив:

- визнати протиправною бездіяльність Третього слідчого відділу ( з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 25.04.2025;

- зобов?язати Третій слідчий відділ (з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Миколаєві внести відомості за частиною 3 статті 382 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 25.04.2025 про те, що службові особи третього слідчого відділу ( з дислокацією в м. Кропивницькому) в Кіровоградській області, не виконали ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2025 по справі N?404/2814/25.

На обґрунтування скарги зазначено, що 25.04.2025 ОСОБА_4 звернувся до Третього слідчого відділу ( з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Миколаєві і з заявою про вчинення кримінального правопорушення, на даний час відомості в ЄРДР не внесли, в зв`язку з чим досудове розслідування не розпочато.

Позиції сторін.

Скаржник вимоги скарги підтримав, вказав на наявність підстав для її задоволення. Пояснив, що 11 березня 2025 року Третім слідчим відділом (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві, розпочато досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000361. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2025 у справі № 404/2814/25 постанову старшого слідчого ОСОБА_5 від 21.03.2025 винесену в межах кримінального провадження №0000361, скасовано. Слідчий суддя зобов`язав старшого слідчого або іншого слідчого з групи у вказаному кримінальному провадженні повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 19.03.2025 року про визнання потерпілим з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині ухвали. Однак, дана ухвала слідчого судді умисно невиконується посадовою особою, що позбавляє його належних процесуальних прав у кримінальному провадженні. Іншим шляхом захистити свої права не має можливості.

Третій СВ ( з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Миколаєві про розгляд скарги повідомлений належним чином, в судове засідання представник ДБР не з`явився, причини неявки не повідомив, його неявка не перешкоджає у вирішенні заявлених вимог за поданою скаргою.

II.

Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка, мотиви та висновки слідчого судді.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї документів, заявник оскаржує бездіяльність посадових осіб Третього слідчого відділу ( з дислокацією в м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 25.04.2025 щодо умисного невиконання рішення суду посадовими особами ДБР.

В заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 вказав, що 11 березня 2025 року Третім слідчим відділом (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві, розпочато досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000361 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2025 року (справа № 404/1791/25, провадження № 1-кс/404/638/25), за заявою ОСОБА_4 щодо незаконного проникнення та проведення обшуку у квартирі працівниками ГУНП в Кіровоградській області.

19 березня 2025 року в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 подано заяву про визнання потерпілим. Однак, 21 березня 2025 року старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2025 у справі № 404/2814/25 постанову старшого слідчого ОСОБА_5 від 21.03.2025 винесену в межах кримінального провадження №0000361, скасовано. Слідчий суддя зобов`язав старшого слідчого або іншого слідчого з групи у вказаному кримінальному провадженні повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 19.03.2025 року про визнання потерпілим з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині ухвали.

16 квітня 2025 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві із заявою про повторний розгляд клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000361, внесеному до ЄРДР 11.03.2025, відповідно до статті 55 КПК України та з урахуванням мотивів, викладених в ухвалі суду.

Станом на 25.04.2025 всупереч вимогам статті 220 КПК України Третім слідчим відділом не дотримано строків розгляду клопотання про визнання його потерпілим не більше трьох днів з моменту подання заяви, що свідчить про невиконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2025 №404/2814/25.

За вищенаведеного, вважає, що в діях слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

25.04.2025 року ОСОБА_4 звернувся до Третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві із заявою про вчинення злочину за умисне невиконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.04.2025 №404/2814/25, однак, в порушення ч. 1 ст. 214 КПК України, його не повідомлено про початок досудового розслідування, витяг з ЄРДР не надано.

Заслухавши думку скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування, як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч. 5 п. 4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що 25.04.2025 ОСОБА_4 на офіційну електронну пошту Третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві подав заяву про вчинення кримінального правопорушення за умисне невиконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 404/2814/25 від 10.04.2025, за ч. 3 ст. 382 КК України, яка ним була датована 25.04.2025, вказана заява, як зазначає скаржник, зареєстрована за вх. № 3140-ЗКП/МК.

Згідно з дослідженої слідчим суддею заявою (зверненням) ОСОБА_4 , що ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі №404/2814/25, про невиконання якої зазначає заявник, постановлена 10.04.2025. Разом з тим, 10.04.2025 ухвала постановлена згідно з вимогами ч. 2 ст. 376 КПК України. Повний текст зазначеної ухвали оголошено 15 квітня 2025 року о 16:25 год.

У резолютивній частині вказаної ухвали зазначено:

«…Постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_6 , від 21.03.2025 року скасувати. Зобов`язати старшого слідчого... або іншого слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні №0000361 повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про залучення його в якості потерпілого з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали…».

Розгляд справи №404/2814/25 проведено без участі слідчого/прокурора.

Скаржник вказує, що вже 16.04.2025 звернувся із заявою до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про повторний розгляд його заяви з урахуванням обставин, викладених в мотивувальній частині ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі №404/2814/25.

Оскільки дана заява в термін трьох днів не розглянута, це свідчить про невиконання судового рішення, а відтак про наявність підстав про вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначено слідчим суддею вище, до реєстрації в ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості саме про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Так, згідно до ст. 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

З об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: 1) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; 2) перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили (ч. 1 ст. 382); 3) вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осібневиконанням службовою особою рішення Європейського суду з прав людини (ч. 3 ст. 382).

Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

На переконання слідчого судді, у повідомленні (заяви) ОСОБА_4 факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ст. 382 КК України, оскільки ця заява не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що мало місце саме умисне невиконання судового рішення, в тому й числі особою, якій було відомо про існування цього судового рішення і яка, маючи реальну можливість виконати це рішення, саме умисно його не виконує.

Матеріали скарги не містять належних і допустимих доказів, що ухвала слідчого судді від 10.04.2025 вручена або іншим чином доведена до відома слідчого, у провадженні якого перебуває зазначене кримінальне провадження. Відсутні докази, що слідчий свідомо та умисно ухиляється від її виконання, що є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Отже слідчий суддя вважає, що такі обставини не дають підстав стверджувати про наявність у діях слідчих в кримінальному провадженні № 0000361 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Вказані висновки суду абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі № 556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, що висловлена Другою судовою палатою ККС ВС у постанові від 30 вересня 2021 року, справа N?556/450/18, провадження N? 51-4229км20.

Отже, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім?ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Павлюлінець проти України" (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 р., заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На переконання слідчого судді, заява ОСОБА_4 від 25.04.2025 року за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення в розумінні вимог статті 214 КПК України, а враховуючи пояснення ОСОБА_4 . В судовому засідання, оцінюється слідчим суддею, як засіб впливу на хід досудового розслідування та прийняття слідчим бажаного для заявника рішення.

Доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Щодо доводів скаржника, що після звернення повторно до слідчого 16.04.2025 з клопотанням про повторний розгляд заяви про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000361, внесеному до ЄРДР 11.03.2025, відповідно до статті 55 КПК України та з урахуванням мотивів, викладених в ухвалі суду, яке також залишено без реагування, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України, слідчий зобов`язаний розглянути клопотання особи, яка вважає себе потерпілою, та за наявності підстав ухвалити рішення щодо її процесуального статусу. У випадку повторного звернення із клопотанням, з урахуванням вказівок суду, невжиття заходів реагування з боку слідчого може свідчити про недотримання вимог закону.

Слідчий суддя звертає увагу, що ненадання відповіді на повторне обґрунтоване звернення із клопотанням щодо визнання особи потерпілою суперечить принципам доступу до правосуддя та може бути розцінене як бездіяльність. Така ситуація підлягає оцінці в порядку, передбаченому статтею 303 КПК України, а також може бути предметом відповідного службового розслідування за ініціативою заявника.

З огляду на вищевикладене, підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1