Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

представника заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2025 у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 , поданої в інтересах заявника ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноважених осіб (слідчого) Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 03.03.2025, відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що заява ОСОБА_7 за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди з прийнятими судовими рішеннями та початком досудового розслідування, а тому відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник заявника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на бездіяльність слідчого ДБР.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує, що 08.04.2025 ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку надіслала до ДБР заяву від 03.03.2025 про вчинення першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , прокурорами Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , слідчими СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.3 ст.365, ч.3 ст.206, ч.3 ст.255 КК України. Заява отримана ДБР 10.04.2025, проте станом на 14.04.2025 відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР внесені не були, ОСОБА_7 витяг з ЄРДР не надано, що свідчить про бездіяльність.

Стверджує, що заява ОСОБА_14 містила всебічний опис обставин справи із зазначенням конкретних осіб, в діях яких наявні склади кримінальних правопорушень, правової кваліфікації та посилань на докази. Ці відомості в силу ч.5 ст.214 КПК України є достатніми, щоб уповноважена особа правоохоронного органу мала уяву про суть вчинених кримінальних правопорушень та внесла їх до ЄРДР. З`ясування достовірності відомостей, відповідність їх фактичним обставинам та надання правової оцінки у контексті наявності всіх елементів складу злочину на цьому етапі перебуває поза межами компетенції слідчого судді та не належить до кола питань, які вирішуються під час розгляду скарги. Вказані обставини мають бути з`ясовані саме в ході досудового розслідування у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Крім того, виходячи з тлумачення ч.1 ст.214 КПК України, яка є імперативною нормою, внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР працівником правоохоронного органу є обов`язком, а не дискреційними повноваженнями, на підставі яких він може на власний розсуд вирішувати про наявність чи відсутність підстав для реєстрації кримінального провадження. Оцінка обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення положеннями КПК України також не передбачена. В узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 вказано, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст.284 КПК України.

Враховуючи викладене, вважає, що слідчий суддя невірно витлумачив положення ст.214 КПК України, не дав оцінку бездіяльності слідчих ДБР і залишив поза увагою, що кримінальний процесуальним законом не передбачено для слідчого іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, слідчий суддя неправомірно вдався до дослідження обставин, вказаних у заяві, і дійшов неправильного висновку про те, що заява не містить об`єктивних даних, які свідчать про наявність ознак відповідних кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи представника заявника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 08.04.2025 ОСОБА_7 поштою направила до ДБР заяву про вчинення заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , прокурорами Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , слідчими СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_15 і суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_16 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.3 ст.365, ч.3 ст.206, ч.3 ст.255 КК України. Заява отримана органом досудового розслідування 10.04.2025.

В заяві вказувала, що на підставі публікації в мережі Інтернет про те, що ПрАТ «Свеський насосний завод», в якому вона є кінцевим бенефіціарним власником, виробляв обладнання, яке експортувалось в Російську Федерацію, до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000178. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_17 у порядку, передбаченому ст.615 КПК України, винесла низку постанов про проведення обшуків та арешт майна суб`єктів господарської діяльності, в яких вона є кінцевим бенефіціарним власником, на що прокурор не мала повноважень та підстав, і які в подальшому були скасовані ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва. ОСОБА_9 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотаннями про арешт майна суб`єктів господарської діяльності, в яких вона є кінцевим бенефіціарним власником, які були задоволені. 24.10.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, яке вона вважає необґрунтованим і формальним. Упродовж 2024 року захисники та представники юридичних осіб зверталися до суду з клопотаннями про скасування арештів майна, які було задоволено. Проте прокурор ОСОБА_10 звернувся з клопотанням про накладення арешту на все мано ОСОБА_7 та юридичних осіб, арешт якого було скасовано, однак вже в іншому (виділеному) кримінальному провадження, у задоволенні якого слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва відмовив. Також прокурор виніс постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень всупереч вимогам ст.217 КПК України, і вже в кримінальному провадженні з іншим номером до Голосіївського районного суду м. Києва знову було подано клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_7 та юридичних осіб, яке слідчим суддею ОСОБА_15 без виклику представників задоволено. В подальшому Київський апеляційний суд цю ухвалу скасував. Також ОСОБА_7 наголошує на тому, що її представники повідомили органи досудового розслідування та Київську міську прокуратуру у всіх кримінальних провадженнях про її місце перебування в Угорщині. Однак, володіючи цією інформацією, слідчий ОСОБА_12 безпідставно оголосила її в міжнародний розшук. Фактично в кримінальному провадженні слідчі (розшукові) дії не здійснювались, окрім як накладення арештів на її майно. Після доручення здійснення досудового розслідування через його неефективність іншому органу - СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві, з включенням до складу групи тих самих слідчих, слідчий, знаючи, що арешти на майно ОСОБА_7 та юридичних осіб неодноразово скасовувались, в черговий раз звертається з клопотанням про арешт майна, яке слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_16 задоволено.

З цього ОСОБА_7 робить висновок, що ОСОБА_8 організованою групою осіб, зловживаючи наданими їм службовими повноваженнями, здійснює спроби заволодіти її майном та суб`єктами господарської діяльності, в яких вона є кінцевим бенефіціарним власником, перешкоджаючи здійсненню юридичними особами законної господарської діяльності, шляхом створення штучних кримінальних проваджень та необґрунтованого процесуального переслідування.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя, посилаючись на приписи ст.214 КПК України та Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020, обґрунтував своє рішення тим, що в заяві ОСОБА_7 відсутні відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень прокурорами Київської міської прокуратури та суддями Голосіївського і Святошинського районних судів м. Києва. За своїм змістом та суттю заява є висловленням незгоди з прийнятими судовими рішеннями та початком досудового розслідування щодо ймовірного вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з юридичною особою, кінцевим бенефіціарним власником якої є заявник.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Як правильно зазначив слідчий суддя, посилаючись на приписи цих норм, внесенню до ЄРДР підлягають відомості не з будь-якої заяви чи повідомлення, а лише з тих, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Достатніми відомостями про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення і підтверджують реальність його події (час, місце, спосіб та інші обставини), що кореспондується з вимогами п.4 ч.5 ст.214 КПК України стосовно внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником.

З огляду на завдання кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності. Однак спрощена процедура початку досудового розслідування не означає, що, взагалі, відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Всупереч доводам апеляційної скарги, розглядаючи скаргу, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні, і не давав оцінку обґрунтованості заяви. Дійсно, кримінальний процесуальний закон не вимагає від заявника зазначення в заяві усіх складових злочину. Однак це не означає, що будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа і її подання тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР.

Між тим, зі змісту заяви про вчинене кримінальне правопорушення вочевидь вбачається, що ОСОБА_7 висловлює незгоду з процесуальними діями та рішеннями слідчих і прокурорів у конкретних кримінальних провадженнях, а також рішеннями слідчих суддів.

За приписами кримінального процесуального закону під час досудового розслідування рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути оскаржені слідчому судді. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Незгода з судовим рішенням сама по собі також не може вказувати на наявність у діях судді ознак злочину, а законність та обґрунтованість судових рішень може бути предметом перевірки в апеляційному та касаційному порядку відповідно до встановленої процедури.

Намагання оскаржити рішення та дії прокурорів, слідчих та рішення слідчих суддів шляхом внесення відомостей до ЄРДР суперечить загальним засадам та завданням кримінального провадження, є неприпустимим і не відповідає принципу правової визначеності, який є невід`ємною складовою гарантованого Конституцією України принципу верховенства права.

Отже, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 , поданої в інтересах заявника ОСОБА_7 , на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 3 березня 2025 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3