Справа №295/6952/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання слідчого СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що 24.05.2025 року близько 14 години 30 хвилин водій ОСОБА_5 в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Opel Corsa, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ним по проїзній частині автодороги між с. Вишпіль та с. Кам`янка Житомирського району Житомирської області зі сторони с. Вишпіль в напрямку с. Кам`янка.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_5 у порушення вимог пунктів 2.3.б), 12.1 ПДР України в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, на проїзній частині автодороги між с. Вишпіль та с. Кам`янка Житомирського району Житомирської області проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив некерований рух транспортного засобу та як наслідок його виїзд за межі проїзної частини автодороги в кювет.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Opel Corsa, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток основи черепа, від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3.б), 12.1 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, за словами слідчого, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

24.05.2025 по даному факту в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано провадження за №0000826 та розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 286-1 КК України. У той же день ОСОБА_5 затримано у відповідності до вимог ст. 208 КПК України, а 25.05.2025 року вручено особисто під підпис повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Як далі слідує зі змісту клопотання, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: рапортами інспектора-чергового Житомирського РУП №1 ГУ НП в Житомирській області від 24.05.2025; протоколом огляду місця ДТП від 24.05.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 24.05.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 24.05.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 24.05.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 24.05.2025; повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 25.05.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 25.05.2025; іншими матеріалами кримінального провадження.

Із метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, котре відноситься до категорії тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 підтримали клопотання, просили його задовольнити. Прокурор додав, що на даний час ОСОБА_5 не погоджується з підозрою, не співпрацює зі слідством.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що звільнився з лав ЗСУ по догляду за матір`ю, вона на даний час в лікарні, потребує постійного догляду. Фактично був затриманий 24.05.2025 близько 14:30 год. Зазначив, що в момент ДТП не перебував за кермом автомобіля, хто в той час був за кермом точно сказати не може. Просив врахувати, що має хвору матір, заслуги перед Батьківщиною. Просив обрати нічний домашній арешт.

Адвокат ОСОБА_6 зазначив, що співпраця зі слідством це не обов`язок підозрюваного, а суворість можливого покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив врахувати, що у кримінальному провадженні немає потерпілого, його підзахисний раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки. До того ж немає доказів встановлення особи, яка перебувала за кермом в момент ДТП, експертизи не проведені. Відтак, на переконання захисника, існує ризик обрання запобіжного заходу невинуватій особі. Просив обрати нічний домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків на ОСОБА_5 .

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Окрім цього, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні доводи свідчать про те, що на даний час існують певні ризики, на які посилалась сторона обвинувачення та котрі є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Насамперед, мова йде про ризики переховування від органів досудового розслідування, а також впливу на свідків у провадженні.

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 не в останню чергу підтверджується показаннями свідків, що не виключає можливість здійснення на них незаконного впливу, із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від особи, яка є свідком у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Слідчий суддя припускає, що у результаті обізнаності підозрюваного про місце проживання свідків у кримінальному провадженні, інші їх анкетні лані та не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з указаними особами у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, ОСОБА_5 може прямо або опосередковано здійснювати на них вплив із метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі» (Jarzynski v. Poland) § 43).

Враховуючи тяжкість передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у тяжкому злочині, враховуючи його вік та стан здоров`я, репутацію та майновий стан підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить запобігання ризикам, наведеним у пунктах 1, 3 частини першої статті 177 КПК України. З приводу посилання ОСОБА_5 про здійснення ним догляду за хворою матір`ю, яка наразі (зі слів ОСОБА_5 ) перебуває у лікарні, то слідчий суддя вважає за можливе зауважити, що наявність у підозрюваного родини й утриманців, здійснення догляду за ними є лише однією з обставин, котрі слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу. Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження матеріали та оцінивши в сукупності ряд перелічених у статті 178 КПК України обставин слідчий суддя вважає, що на даному етапі розслідування саме такий запобіжний захід як тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме існуючим ризикам. До того ж, за слів сторони захисту в засіданні, документи на відстрочку у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за матір`ю підозрюваного наразі перебувають на вивченні у ТЦК.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання.

Керуючись ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 15 год. 00 хв. 24 травня 2025 року.

Строк дії ухвали встановити до 22 липня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя