Справа № 577/3168/25
Провадження № 1-кс/577/919/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2025 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфенції в залі суду в м. Конотопі Сумської області клопотання слідчого Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000546 від 26.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 263 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

16.06.2025 р. слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором, про накладення арешту на вилучений 13.06.2025 р. під час обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 на території гаражно-будівельного кооперативу № 4 в м. Конотоп, вул. Сарнавська, буд. 135, автомобіль «OPEL MONTEREYL» н.з. НОМЕР_2 VIN номер НОМЕР_3 який перебуває у використанні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зберігається на майданчику ГУНП в Сумській обл. за адресою м. Конотоп, вул. Степана Бандери, 6, заборонивши відчуження, розпорядження та користування вище зазначеним транспортним засобом.

Клопотання обґрунтовує тим, що військовослужбовець ОСОБА_5 у невстановлений день та час, але не пізніше вересня 2024 р., за невстановлених обставин та місці, поблизу с. Гродівка, Донецької обл., під час виходу із зони активних бойових дій придбав без передбаченого законом дозволу 31 гранату «Ф-1», одну гранату ДМ51А2, одну гранату М67, одну гранату М18, одну гранату РГО-78-02-18, 05 гранат DM61A1, 06 осколково-фугасних наступальних гранат «GHO-1», дві реактивні протитанкові гранати АТ-4, які відносяться до вибухових пристроїв військового призначення бойових припасів, 6434 патронів калібру 5.45 мм до нарізної вогнепальної стрілецької зброї та переніс їх до гаражу № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі №4 за адресою м. Конотоп, вул. Сарнавська, 135, де незаконно зберігав, не маючи відповідного дозволу.

13.06.2025 р. під час санкціонованого обшуку гаражу № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі №4 за адресою м. Конотоп, вул. Сарнавська, 135, яким користується ОСОБА_5 , виявлено та вилучено 31 гранату «Ф-1», одну гранату ДМ51А2, одну гранату М67, одну гранату М18, одну гранату РГО-78-02-18, 05 гранат DM61A1, 06 осколково-фугасних наступальних гранат «GHO-1», які відносяться до вибухових пристроїв військового призначення бойових припасів, та 6434 патронів калібру 5.45 мм до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, автомобіль «OPEL MONTEREYL» н.з. НОМЕР_2 VIN номер НОМЕР_3 .

За вказаним фактом СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. 26.05.2025 р. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000546 від 26.05.2025 р. за ознаками в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

13.06.2025 р. о 23:45 год. ОСОБА_5 затримано, в порядку ст. 208 КПК України, та 14.06.2025 р. повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 28.01.2025 р. за № 29 старший сержант ОСОБА_5 призначений на посаду водія-електрика-моториста відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та коригування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_4 .

Автомобіль «OPEL MONTEREYL» н.з. НОМЕР_2 VIN номер НОМЕР_3 згідно технічного паспорту НОМЕР_5 від 07.04.2008 зареєстрований за Muller Eric.

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу автомобіль «OPEL MONTEREYL» н.з. НОМЕР_2 VIN номер НОМЕР_3 представниками «Конотопського об`єднання ветеранів війни за незалежність України» був переданий сержанту ОСОБА_6 .

Вищезазначене майно (речі) мають значення для кримінального провадження так як є предметом, що був об`єктом кримінально-протиправних дій, та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Незастосування арешту майна може перешкодить встановленню істини у даному кримінальному провадженні, зокрема до знищення та втрати доказів вчинення кримінального правопорушення, внаслідок того, що таке майно може буди приховане, відчужене чи пошкоджене.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав та просить задовольнити.

Представник ОСОБА_3 заперечує задоволенню клопотання, про що надав письмові заперечення.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другою статті 170 цього Кодексу).

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям або предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що вказане майно є предметом злочину в даному кримінальному провадженні та з метою його збереження, яке відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом, а тому необхідно накласти арешт на таке майно.

Разом з тим із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0000546 від 26.05.2025 р. вбачається, що внесені відомості щодо скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст.263 ч.1 КК України за фактом незаконного придбання та зберігання ОСОБА_5 31 гранати «Ф-1», однієї гранати ДМ51А2, однієї гранати М67, одніє гранати М18, однієї гранати РГО-78-02-18, 05 гранат DM61A1, 06 осколково-фугасних наступальних гранат «GHO-1», двух реактивних протитанкових гранат АТ-4, які відносяться до вибухових пристроїв військового призначення бойових припасів, 6434 патронів калібру 5.45 мм до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, які переніс до гаражу № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі №4 за адресою м. Конотоп, вул. Сарнавська, 135, де незаконно зберігав, не маючи відповідного дозволу (а.с. 3).

13.06.2025 р. під час санкціонованого обшуку гаражу № НОМЕР_1 в гаражно-будівельному кооперативі №4 за адресою м. Конотоп, вул. Сарнавська, 135, яким користується ОСОБА_5 , виявлено та вилучено 31 гранату «Ф-1», одну гранату ДМ51А2, одну гранату М67, одну гранату М18, одну гранату РГО-78-02-18, 05 гранат DM61A1, 06 осколково-фугасних наступальних гранат «GHO-1», які відносяться до вибухових пристроїв військового призначення бойових припасів, та 6434 патронів калібру 5.45 мм до нарізної вогнепальної стрілецької зброї, автомобіль «OPEL MONTEREYL» н.з. НОМЕР_2 VIN номер НОМЕР_3 (а.с.7-19).

Слідчий Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. звернувся до суду клопотанням про арешт майна, 16.06.2025 р., тобто з дотриманням встановлених КПК України, строків.

Встановлено в судовому засіданні, що користувачем автомобіля є ОСОБА_7 .

Так, диспозиція ст. 263 передбачає кримінальну відповідальність за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами.

При цьому, слід зазначити, що об`єктом кримінального правопорушення вказаної статті, а саме по даному факту, є бойові припаси або вибухові речовини, які зберігав ОСОБА_5 і які є безпосереднім предметом кримінального правопорушення у вказаній справі.

Проте, як випливає із матеріалів кримінального провадження, слідчий не зазначає в клопотанні з якою метою необхідно накласти арешт на вказаний автомобіль, що перебуває у користуванні ОСОБА_5 , при цьому посилаюсь лише на ст.98 КПК України України і що він предметом кримінального правопорушення та об`єктом кримінально-протиправних дій.

В той же час, у доданих до клопотання додатках відсутні будь-які дані, що автомобіль визнаний речовим доказом згідно КПК України.

При цьому, слідчий не зазначає в клопотанні, яке саме значення має до даного провадження вказаний автомобіль, на який просить накласти арешт.

Клопотання взагалі не містить зазначення підстави, мети та відповідного обґрунтування для накладення арешту на автомобіль, яким користується ОСОБА_5 , лише цитування змісту ст. 170, що не є необхідним, виходячи зі змісту ч.2 ст.171 КПК України.

Необхідним є обґрунтування конкретної підстави та мети цього арешту, яке завдання має бути виконане арештом, відповідно до ст.132 КПК України, який є заходом забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя, приходить до висновку, що в задоволенні арешту на вказаний автомобіль слід відмовити, оскільки слідчий у клопотанні не навів правових підстав для накладення такого.

Згідно ч.3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24 червня 2025 року о 12.45 год.

Слідчий суддяОСОБА_1