Справа № 746/317/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року

Срібнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Срібне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000454 від 20 травня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поділ Срібнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який є особою з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

Упродовж 2022 2023 років на території Харківської області, точного місця не встановлено, ОСОБА_3 знайшов предмети, зовні схожі на набої, у кількості 562 штук. Достовірно знаючи, що знайдені ним речі є боєприпасами, реалізуючи злочинний намір на незаконне придбання, зберігання та носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, забрав у власне користування предмети, зовні схожі на набої, у кількості 562 штуки.

Продовжуючи свої дії, спрямовані на незаконне носіння та зберігання боєприпасів, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перевіз знайдені ним предмети, зовні схожі на набої, у кількості 562 штук, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , власником та користувачем якого він є, де сховав та незаконно зберігав вказані предмети до 05 червня 2025 року.

У подальшому, 05 червня 2025 року, в період із 06:45 до 10:13, під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою:

АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено предмети, зовні схожі на набої, у кількості 562 штук.

Відповідно до висновку експерта від 11 червня 2025 року № СЕ-19/125/-25/8041-БЛ за результатами проведення судової експертизи зброї, надані на дослідження патрони в кількості 517 (п`ятсот сімнадцяти) штук, є боєприпасами. Патрони до стрільби придатні. Патрони призначені для стрільби з автоматів, ручних кулеметів. 516 (п`ятсот шістнадцять) патронів із 517 (п`ятсот сімнадцяти) наданих на дослідження, з яких із маркувальними позначеннями «3 85» 211 штук, «270-89» 38 штук, «539 81» 9 штук, «270 82»

5 штук, «270 84» 5 штук, «3 88» 3 штуки, «60 91» 3 штуки, «7 00» 1 штука, «7 91» 1 штука, «539 88» 1 штука, «N70 5.45x39» 239 штук, є 5,45-мм (5,45x39) бойовими проміжними патронами з кулями зі сталевими сердечниками. Один із 517 (п`ятсот сімнадцяти) наданих на дослідження патронів з маркувальним позначенням «3 81», є 5,45-мм (5,45x39) бойовими проміжним патроном з трасуючою кулею.

Згідно з висновком експерта від 12 червня 2025 року № СЕ-19/125/-25/8044-БЛ надані на дослідження патрони у кількості 21 (двадцяти однієї) штуки, що поміщенні до спеціального пакета № Р8Р2168035, є боєприпасами. Патрони придатні до стрільби та є бойовими 7,62-мм (7,62x39) проміжними патронами з кулями зі сталевими сердечниками, виробництва СРСР. Патрони призначені для стрільби з бойової нарізної зброї калібру

7,62 мм (7,62x39), а саме: автоматів, самозарядних карабінів та ручних кулеметів.

Висновком експерта від 11 червня № СЕ-19/125/-25/8045-БЛ встановлено, що надані на дослідження патрони в кількості 18 (вісімнадцяти) штук, які поміщені до спеціального пакета № Р8Р2168046, є боєприпасами, бойовими гвинтівочними патронами з кулями «ЛПС» зі сталевими сердечниками. Патрони до стрільби придатні, калібр 7,62 мм (7,62х54К), патрони призначені для стрільби з гвинтівок, карабінів та кулеметів відповідного калібру.

Відповідно до висновку експерта від 12 червня 2025 року № СЕ-19/125/-25/8043-БЛ надані на дослідження 3 (три) патрони, що були поміщені до спеціального пакета

№ Р8Р2168034, є боєприпасами. Надані на дослідження патрони у кількості 3 (трьох) штук придатні до стрільби, є бойовими 7,62-мм (7,62-39мм) проміжними патронами з кулями зі сталевими сердечниками, які призначені для стрільби з бойової зброї, а саме автоматів, карабінів та кулеметів відповідного калібру.

Згідно з висновком експерта від 12 червня 2025 року № СЕ-19/125/-25/8040-БЛ 2 (два) патрони, вилучені 05 червня 2025 року під час обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_3 за адресою:

АДРЕСА_1 , є бойовими гвинтівочними патронами з бронебійно-запалювальними кулями «БЗ» (7БЗ-3), калібру 7,62x54R, виробництва СРСР. Патрони відносяться до категорії боєприпасів. Надані на дослідження патрони придатні для стрільби. Патрони призначені для стрільби з бойових гвинтівок, карабінів та кулеметів калібру 7,62х54R.

Вказаними умисними діями, що виразилися у незаконному придбанні, носінні та зберіганні боєприпасів, ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від

17 червня 1992 року № 2471-XII, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених шумовитими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дій та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилалася на визнання ОСОБА_3 своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та визначений сторонами обсяг доказів, що підлягають дослідженню згідно з частиною третьою статті 349 КПК України. Під час судових дебатів прокурор вважав зазначені обставини достатніми для того, щоб поза розумним сумнівом довести винуватість ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні в повному обсязі.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, погодився з доводами прокурора щодо недоцільності дослідження доказів у кримінальному провадженні, порушеному щодо нього за частиною першою статті 263 КК України, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, дав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, показавши, що протягом 2022

2023 років на території Харківської області, точне місце вказати не може, він знайшов предмети, зовні схожі на набої, у кількості 562 штук, які забрав для подальшого носіння та зберігання. Вказані патрони він перевіз до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де сховав та незаконно зберігав до 05 червня 2025 року, коли в період із 06:45 до 10:13, під час проведення санкціонованого обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вказані предмети, зовні схожі на набої, в кількості 562 штук було виявлено та вилучено.

Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_3 негативно оцінив вчинене ним діяння, засудив свою поведінку та шкодував про скоєне. Запевнив, що зробив відповідні висновки.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, встановивши, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченого

ОСОБА_3 в межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставин, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 упродовж 2022 2023 років на території Харківської області знайшов предмети, зовні схожі на набої, у кількості 562 штук, які забрав для подальшого зберігання та перевіз до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , після чого зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 263 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини його вчинення; дані про особу ОСОБА_3 , який: раніше не судимий; одружений; має двох малолітніх дітей; є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби; згідно з довідкою від 02 грудня 2021 року № 5967 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 є особою, яка має право на отримання статусу учасника бойових дій; згідно з характеристиками з місця служби (військова частина НОМЕР_1 ) та навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 характеризується виключно позитивно як щодо особистісних якостей так і щодо ставлення до служби та виконання поставлених завдань; відповідно до характеристики селищного голови за місцем проживання характеризується позитивно, конфліктів із сусідами чи жителями селища Срібне у ОСОБА_3 не виникало, приймає активну участь у громадському житті, за час проживання заяв чи скарг стосовно його поведінки до Срібнянської селищної ради не надходило; неодноразово відзначений подяками за волонтерську діяльність; згідно з довідкою КНП «Срібнянська ЦРЛ» на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав свою провину і розкаявся у вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці.

Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно розуміти надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування детально розповів про вчинене ним кримінальне правопорушення, сприяв встановленню всіх обставин вчиненення ним правопорушення.

Відповідно до статті 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд не встановив.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує дані досудової доповіді органу з питань пробації (вих. № 314/35/22/1-25 від 09 липня 2025 року), відповідно до якої ризики повторного вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення та небезпеки останнього для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюються як середні.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання в межах санкції частини першої статті 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першої статті 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що ОСОБА_3 визнав повністю свою вину та розкаявся у вчиненому,

під час досудового розслідування детально повідомив органу досудового розслідування про обставини вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має двох малолітніх дітей, які потребують його піклування, що в свою чергу свідчить про міцні соціальні зв`язки, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.

Застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному випадку, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами вчиненого кримінального правопорушення і даними про особу обвинуваченого, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат відповідно до статті 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтвердженні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у цьому кримінальному провадженні, в розмірі 18 273,70 грн згідно з довідками про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 0000454.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Ураховуючи те, що вогнепальні бойові припаси є предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, а також наявність у санкції вказаної частини статті покарання у виді позбавлення волі, виходячи з положень частини першої статті 96-1 КК України, у цьому випадку може бути застосована спеціальна конфіскація, чим виключається альтернативна можливість вирішення питання про вилучення вказаного майна, пов`язаного з незаконним обігом, у власність держави в порядку інших правових процедур, зокрема й тих, що стосуються долі речових доказів. Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 466/5842/20 (провадження № 51-2955км21).

Отже, беручи до уваги, що в Україні діє правовий режим воєнного стану, з метою забезпечення відповідного режиму діяльності органів державної влади та військового командування, відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, суд вважає за необхідне вирішити питання про вилучення вказаного майна, пов`язаного з незаконним обігом, у власність держави на підставі пункту 3 частини дев`ятої статті 100 КПК України шляхом передачі його відповідній установі на потреби Збройних Сил України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 під час досудового розслідування не обирався і суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 70, 75, 263 КК України, 2, 94, 349, 368-371, 373, 374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні, 18 273 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят три) грн 70 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- 504 (п`ятсот чотири патрони, калібру 5,45 мм, тринадцять гільз та кулю;

- 15 (п`ятнадцять) патронів, калібру 7,62 мм, 3 (три) гільзи, 3 (три) демонтовані патрони;

- 15 (п`ятнадцять) патронів, калібром 7,62 мм, 3 (три) гільзи;

- 1 (одну) гільзу, сталеві частини 2 (двох) демонтованих патронів;

- 1 (один) патрон, калібру 7,62х54К, 1 (одну) гільзу та кулю;

- 1 (одну) кулю та 1 (одну) гільзу патрона калібру .30-06 Springfield (SPRG),

передати на потреби Збройних Сил України.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Срібнянський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1