В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003551 від 13.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, м. Таганрог, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого в останнє: вироком Дніпровського районного суду м. Києві від 11.04.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю: учасників кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 11.10.2023 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебував біля третього під`їзду будинку № 6 по вул. Миколайчука, у м. Києві де на землі побачив раніше невідомого йому ОСОБА_9 , який в той час знаходився в безпорадному стані. В цей час у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна з метою власного збагачення та об`єктом своїх злочинних посягань він обрав особисті речі потерпілого, які знаходилися в його сумці, яка була у нього на плечі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, в умовах воєнного стану в Україні, який продовжено відповідно до Указу Президента України №451/2023 «Про продовження воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій ОСОБА_5 підійшов до потерпілого, розуміючи, що останній не зможе перешкодити його злочинним діями, почав оглядати вміст його сумки. Діставши із сумки мобільний телефон марки «Айфон»11, 64gb, в корпусі чорного кольору з сім картою мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_1 , вартістю 14699 гривень 30 копійок, бездротові навушники «Еір Поц» в кейсі білого кольору, вартістю 3070 гривень 90 копійок, які поклав собі до кишені штанів. Після чого, ОСОБА_5 з викраденим телефоном та бездротовими навушниками з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на свій розсуд.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному, повторному викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 17770 гривень 20 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_5 11.10.2023 року, приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи по вул. Миколайчука, 6 в м. Києві, поруч з потерпілим ОСОБА_9 в сумці останнього виявив пластикову банківську карту № НОМЕР_2 банку «Універсалбанк», яка належить та емітована на ім`я ОСОБА_11 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 , виник умисел, направлений на привласнення офіційного документу, а саме вищевказаної банківської картки, з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, з корисливих мотивів, взяв зазначену пластикову банківську картку № НОМЕР_2 банку «Універсалбанк», яка належить ОСОБА_9 та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 1, 14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, з безконтактною технологією оплати, забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду та таким чином викрав її з корисливих мотивів.

В подальшому, ОСОБА_5 , утримуючи вищевказаний офіційний документ при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у незаконному викраденні офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 11.10.2023 року, у пізній час доби, повертаючись додому, побачив, що на землі лежить незнайомий чоловік, підійшов до нього, хотів допомогти йому піднятися, побачив, що у чоловіка із сумки випали речі, після чого, взяв його сумку, та побачив в ній телефон, навушники, документи та банківську картку, після чого документи поклав назад до сумки, мобільний телефон забрав, який в подальшому продав, навушники та банківську картку забрав собі, якою в подальшому розрахувався в магазині.

Обвинувачений ОСОБА_5 щиро каявся у скоєному, розуміє, що вчинив погано, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності, просив суд його суворо не карати, жалкує, що так сталося, зазначив, що після скоєного просив вибачення у потерпілого.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зокрема, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у незаконному викраденні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 357 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України за ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином, за ч. 1 ст. 357 КК України є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного: вину визнав, розкаявся, дані про особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, зокрема, потерпілий звернувся до суду із заявою про те, що будь-яких претензій до обвинуваченого немає, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання згідно чинного законодавства.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Зважаючи на те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, тому остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року, за правилами ст. 72 КК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені відсутній.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 , покарання у виді 5 ( п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні

Речові докази у справі, а саме мобільний телефон «Айфон11» ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, навушники «Еір поц» першого покоління, в кейсі білого кольору, які переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_9 - залишити у його власності; диск ALERUS CD-R з відеозаписом знятим на камеру мобільного телефону свідка ОСОБА_12 , диск ALERUS CD-R 16х 52хSped c/н 12856 з камер внутрішнього магазину «БірМаркет» за адресою м. Київ, вул. Остафія Дашкевича, 15, диск ALERUS CD-R 16х 52хSped c/н 12849 з камер зовнішнього відеоспостереження, які встановлені на фасаді будинку за адресою м. Київ, вул. Миколайчука, 6 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Головуючий суддя: