Номер провадження: 11-сс/813/1624/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участи прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2025 про арешт майна у к/п № 0001923 від 10.07.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та накладений арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який на праві приватної власності належать ОСОБА_8 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та проведення відносно нього будь-яких реєстраційних дій.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що існує сукупність достатніх підстав вважати, що вказане вище нерухоме майно є об`єктом кримінально-протиправних дій та може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України. Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення невстановленими особами протиправних дій стосовно зазначеного об`єкту нерухомого майна, а тому існує необхідність у його збереженні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на те, що слідчий суддя не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним; не обґрунтував належним чином, які саме сліди зберігає нерухоме майно; вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_8 та ніколи не мало відношення до обставин, які мали місце в к/п №0001923 від 10.07.2020.

За таких обставин представник ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, належного ОСОБА_8 .

Також представник ОСОБА_7 просила поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали посилаючись на те, що ОСОБА_8 не була повідомлена про розгляд справи та виявила факт існування обтяження у вигляді арешту на житловий будинок лише під час підготовки його до можливого продажу.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, водночас представник власника майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи неявку представника власника майна в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, врахувавши думку прокурора, яка не заперечувала щодо розгляду скарги за такої явки, дотримуючись приписів ч. 4 ст. 405 КПК України, вирішила апеляційний розгляд здійснити за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів представника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України поновленню, за клопотанням заінтересованої особи, підлягає строк, пропущений із поважних причин.

Водночас ч. 7 ст. 173 КПК України передбачено, що копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали: фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення. За ч. 3 цієї статті якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскаржувана ухвала була постановлена 18.04.2025, розгляд клопотання прокурора про арешт майна здійснювався за відсутності учасників кримінального провадження та без повідомлення власника майна та її представника. Копія повного тексту ухвали апелянту не направлялась, та докази отримання такої копії апелянтом матеріали кримінального провадження не містять.

Апеляційний суд приймає до уваги правову позицію викладену у постанові в Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, відповідно до якої у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами постановленого рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ст. 117 КПК України.

Відтак, на переконання колегії суддів, наявні підстави для поновлення представнику ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді.

Щодо доводів представника ОСОБА_7 стосовно необґрунтованості оскаржуваної ухвали апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя дотримався вказаних приписів кримінального процесуального законодавства з огляду на такі обставини.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 5 вказаної норми Закону клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

За приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до клопотання прокурора в провадженні ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. знаходиться к/п № 80001923, внесеного до ЄРДР 10.07.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

09.07.2020 до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_10 представника ОК «Лазурний 2012» про те, що з початку 2019 року невстановлені особи самовільно зайняли земельні ділянки, шляхом проведення будівельних робіт за адресами: м. Одеса, вул. Вєтрова, 16-Е, 16-Д, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 .

Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 01.08.2019 за № 01-19/1866-06, повідомив, що Одеською міською радою рішення щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 не приймалось.

За обставинами к/п, ОСОБА_11 уклав договори дарування 03.08.2017 та 04.08.2017 й подарував ОСОБА_12 по 1/2 частки у праві власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі висновку щодо технічної можливості об`єднання садових будинків за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 та технічного паспорту від 25.05.2020, виготовлених ТОВ «БТІ Альтернатива», приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_13 проведено державну реєстрацію права власності на новоутворений об?єкт нерухомого майна, а саме: садовий будинок загальною площею 400,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який виник внаслідок об`єднання садових будинків за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .

Внаслідок об`єднання об`єктів за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , рішенням приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_13 від 01.06.2020, об?єкти нерухомого майна з реєстраційними номерами 101 та 101 закрито.

В подальшому, ОСОБА_12 , уклавши договір дарування від 18.06.2024, подарував ОСОБА_8 житловий будинок, загальною площею 400,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстровано в реєстрі за №718.

При цьому, підставою для прийняття державним реєстратором Єреміївської сільської ради Роздільнянського р-ну Одеської обл. ОСОБА_15 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2017 на садовий будинок, загальною площею 291,2 кв.м., який розташований в АДРЕСА_3 , став сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, серія та номер: ОД002814, виданий 02.12.2009 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, та технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 22.09.2017 ОВ «Технік проект».

Підставою для прийняття державним реєстратором Єреміївської сільської ради Роздільнянського р-ну Одеської обл. ОСОБА_15 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2017 на садовий будинок, загальною площею 247,6 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , став сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам, серія та номер: ОД002809, виданий 02.12.2009 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, та технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 07.07.2017 ТОВ «Технік проект».

Разом з тим, відповідно до наданого державному реєстратору сертифікату № ОД 002809 від 02.12.2009 та № ОД002814 від 02.12.2009, вбачається, що орган який його видав є Інспекція ДАБК в Одеській області, яка створена лише 08.06.2011.

Листом від 18.10.2019 за №6543-04/248 КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомило прокуратуру про те, що станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 в КП «БТІ» ОМР відсутня, архівна справа не зареєстрована.

Постановою слідчого від 09.04.2025 житловий будинок АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках к/п № 0001923 від 10.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

З врахуванням наведеного, та оскільки на теперішній час в органу досудового розслідування існують обґрунтовані підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) є самовільним будівництвом на самовільно зайнятій земельній ділянці, апеляційний суд погоджується з твердженням слідчого судді, що вказаний об`єкт нерухомого майна може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, може зберігати на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тобто, вказаний житловий будинок відповідає критеріям речових доказів, встановлених приписами ст. 98 КПК України.

Як було вище зазначено, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

При цьому, ст. 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Вказане спростовує доводи представника власника майна щодо неможливості накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваною. Так само, зібрані матеріали кримінального провадження та вище викладені обставини підтверджують безпосереднє відношення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до обставин у к/п № 0001923 від 10.07.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що законність дій слідчого судді та обґрунтованість прийнятого судового рішення здійснюється на момент його ухвалення та звертає увагу власника майна та його представника на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, за умови, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, а також роз`яснює право оскаржити дії органу досудового розслідування у встановленому законом порядку.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги представника власника майна та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Задовольнити клопотання представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2025 про арешт майна у к/п № 0001923 від 10.07.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2025, якою задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який на праві приватної власності належать ОСОБА_8 в межах к/п № 0001923 від 10.07.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4