У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю: прокурора - ОСОБА_3

підозрюваної - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

провівши в приміщенні суду в м. Києві судове засідання по розгляду клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київської області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000651 від 22.05.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000651 від 22.05.2025, у якій 15.07.2025 повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Пісківка, Бородянського р-ну Київської обл., Українка, громадянка України, зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у вчиненні дій, спрямованих на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ), а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту -ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині.

Крім того, 24.02.2024 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Розуміючи вищевказані обставини громадянка України ОСОБА_4 , спільно з громадянами України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також іншими невстановленими особами, маючи вплив на відповідних посадових осіб та тісні взаємозв`язки з іншими працівниками Подільського РТЦК м. Києва, налагодили протиправний механізм із отримання неправомірної вигоди за надання послуг військовозобов`язаним особам з ухилення від призову та мобілізації шляхом їх бронювання без передбачених законом підстав.

Разом з тим, ОСОБА_4 , являючись громадянкою України, достеменно знаючи, що Російська Федерація здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 встановлено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, розуміючи, що перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, являється протиправним, маючи корисливу мету, прийняла добровільне рішення про перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом фіктивного працевлаштування військовозобов`язаних до критично важливих підприємств без фактичного виконання такою особою цілей та завдань, а також шляхом надання вказівок щодо поведінки та дій таких осіб під час правового режиму воєнного стану з метою подальшого формального підписання (укладання) зазначеного вище контракту, усвідомлюючи при цьому, що своїми діями остання перешкоджає законній діяльності структурним підрозділам ЗС України, зокрема територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК), в проведенні мобілізаційних заходів, що полягають в підготовці та накопиченні військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами військового часу.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не пізніше 10.01.2024, громадянка України ОСОБА_4 , маючи на меті отримання прибутку у вигляді частини від суми грошових коштів отриманих від осіб, які до неї звернуться за наданням допомоги в ухиленні від призову на військову службу, використовуючи власні зв`язки та знайомства з невстановленими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи фактичну можливість забезпечити учаснику ухилення від призову на військову службу, прийняла рішення про здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом зниження мобілізаційного потенціалу ЗС України та інших військових формувань за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також іншими невстановленими особами.

Діючи на виконання свого злочинного умислу та переслідуючи корисливий мотив, громадянка України ОСОБА_4 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин, вступила у попередню змову з громадянами України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та заздалегідь домовився з ними про спільне вчинення даного кримінального правопорушення, завчасно домовившись з останніми про роль кожного з них під час його вчинення. Так, згідно з досягнутими домовленостями, ОСОБА_7 забезпечував пошук військовозобов`язаних громадян України, які в порушення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мають намір ухилитися від обов`язків громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, та за заздалегідь обумовлену з ОСОБА_4 грошову винагороду, фіктивного працевлаштовування військовозобов`язаних до критично важливих підприємств, що надасть останнім можливість не бути призваними до ЗС України, шляхом забезпечення бронювання.

Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в ході реалізації свого злочинного умислу та діючи згідно з раніше досягнутими домовленостями, підшукали та сприяли громадянам України за грошову винагороду фіктивно працевлаштуватись до критично важливих підприємств, що надало останнім можливість у отриманні відстрочки від призову до ЗС України.

Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в ході реалізації свого злочинного умислу та діючи згідно раніше досягнутих домовленостей, підшукали та сприяли наступним громадянам України: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , які за грошову винагороду фіктивно працевлаштувалися до критично важливих підприємств, що надало останнім можливість у отриманні відстрочки від призову до ЗС України, ОСОБА_8 будучи колишнім співробітником Подільського РТЦК через свої колишні зв`язки з невстановленими досудовим розслідування особами та за допомогою підробних витягів з наказів Міністерства економіки України а саме: №2174 від 16.05.2024, реєстраційний номер Витягу з Наказу Міністерства економіки України №2704-20/2153-01 від 10.01.2024; №8961 від 29.07.2024, реєстраційний номер Витягу з Наказу Міністерства економіки України №2704-20/2153-01 від 10.01.2024; №5128 від 06.06.2024, реєстраційний номер Витягу з Наказу Міністерства економіки України №2704-20/2153-01 від 10.01.2024; №7363 від 03.09.2024, реєстраційний номер Витягу з Наказу Міністерства економіки України №2704-20/2153-01 від 10.01.2024; №21878 від 07.10.2024, реєстраційний номер Витягу з Наказу Міністерства економіки України №2704-20/2153-01 від 10.01.2024; №1326 від 27.07.2024, реєстраційний номер Витягу з Наказу Міністерства економіки України №2704-20/2153-01 від 10.01.2024 вносив недостовірні відомості до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», внаслідок чого заінтересовані особи отримували відстрочку від мобілізації.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст.114-1 КК України -у вчиненні дій, спрямованих на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

15 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Прокурор вказав, що причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- рапортом від 14.05.2024 року;

- протоколом допиту свідка від 15.01.2025 року;

- протоколом за результатами проведення негласної (розшукової) зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 31.03.2025;

- протоколом за результатами проведення негласної (розшукової) зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 31.03.2025;

- протокол за результатами проведення негласної (розшукової) зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 31.03.2025;

- протоколом огляду від 22.05.2025 року;

- протоколом огляду Інтернет ресурсів ПФУ від 10.07.2025 року;

- протоколом огляду від 11.07.2025 року;

- протоколом допиту підозрюваного 16.07.2025 року;

- протоколом допиту підозрюваного 16.07.2025 року;

- іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Вищевказані докази, що зібрані під час досудового розслідування, свідчать про те, що підозрюваною ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто підозра стосовно останньої є обґрунтованою.

Одним із завдань кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження стаття 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» також закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного періоду.

Обрання відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється відповідними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення.

Вказані ризики встановлені з урахуванням того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років позбавлення волі.

З урахуванням викладеного підозрювана ОСОБА_4 спроможна:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_4 згідно із ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому підозрювана ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до чинного законодавства, пов`язане із позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або окупованої території. Також слід врахувати вік підозрюваної, яка в умовах воєнного стану може безперешкодно виїхати за межі України, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком;

2) також існує ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування.

У разі незастосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, остання буде в змозі знищити (видалити дистанційно з іншого пристрою відомості листування щодо інструктажу на вчинення кримінального правопорушення), сховати та спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

3) крім цього, під час подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 , для ухилення від можливої кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, експерта, у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали органу досудового розслідування свої покази, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину.

На теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також, свідки, покази яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому у випадку не обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування останнього з зазначеними особами, у тому числі шляхом незаконного впливу на достовірність їх показань у даному кримінальному провадженні, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком.

Слід також зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та експертів залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

4) також, існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , враховуючи характер та спосіб вчинених підозрюваним дій, специфіку кримінального правопорушення та способи конспірації, які застосовувались при його вчиненні слід вважати, що без застосування до підозрюваного запобіжного заходу остання зможе продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме - тримання під вартою.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_4 виходячи з наступного.

Застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність зазначених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки, зважаючи на характер вчинення інкримінованих йому дій, останнія не буде позбавлена можливості ухилитися від органу досудового розслідування.

Крім того, у разі обрання ОСОБА_4 вказаних запобіжних заходів, а також запобіжного заходу у вигляді особистої поруки чи застави, підозрюваний, продовжуючи проживати в місті Житомир, під час дії таких запобіжних заходів, матиме фактично безперешкодну можливість незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення, з метою зміни ними показів.

Отже, єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та унеможливить реалізацію зазначених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи зазначене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, а тому необхідним є застосування до підозрюваної саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, згідно з положеннями ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402, 405, 407, 408, 429, 437-442 5 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому відносно останнього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що зумовлено виконанням, передбаченого ст. 2 КПК України, завданням кримінального судочинства, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав із наведених в самому клопотанні підстав і просить суд задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просить застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід - нічний домашній арешт з 22:00 до 06:00, оскільки остання має, сімейно-соціальний стан та соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та батька, який має 2 групу інвалідності, та готова співпрацювати зі слідством.

Захисник зазначив, що відсутні ризики з підстав наведених прокурором. Відсутність ризику переховування від слідства ОСОБА_4 .. Протягом усього часу після початку досудового розслідування підозрювана не змінювала місце проживання, не залишала територію України, не переховувалася від органів досудового розслідування та не виявляла жодної поведінки, яка могла б свідчити про намір уникнути кримінальної відповідальності або унеможливити судовий контроль за своєю поведінкою. Більше того, на момент вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 добровільно перебувала за місцем проживання та не вчиняла жодних дій щодо перешкоджання слідству.

З моменту вручення повідомлення про підозру не зафіксовано жодного факту, який би свідчив про спробу ОСОБА_4 знищити або приховати документи, речі чи інші докази, які мають значення у кримінальному провадженні.

У матеріалах клопотання не вказано жодного прізвища конкретного свідка або особи, яка б заявляла про тиск з боку ОСОБА_4 . Позиція обвинувачення зводиться до гіпотетичного припущення про можливість тиску, не підкріпленого жодними фактами.

Жодна процесуальна дія не була зірвана через дії ОСОБА_4 . Після повідомлення про підозру вона не відмовлялася співпрацювати зі слідством, не уникала явки за викликом, не вдавалась до конфліктів із органами досудового розслідування чи іншими правоохоронними органами. Усі наявні ознаки її поведінки свідчать про добросовісне ставлення до процесу, бажання довести свою правоту законним шляхом, з використанням наданих державою інструментів захисту.

Підозра у вчиненні одного епізоду дій у межах певної схеми, яка, як вбачається з матеріалів клопотання, вже припинила своє існування, не може вважатися об`єктивним свідченням того, що особа має намір вчинити новий злочин. Більше того, поведінка ОСОБА_4 після початку провадження є свідченням того, що вона не має ані можливості, ані наміру реалізовувати будь-які злочинні дії в майбутньому. ЇЇ соціальні зв`язки, родина, глибока вкоріненість у громаду Києва підтверджують, що підозрювана веде правомірний спосіб життя, бере участь у суспільному житті та не має криміногенного середовища.

Таким чином, сукупність об`єктивних даних - постійне місце проживання, відсутність спроб переховування, добросовісна поведінка підозрюваної, відсутність наміру впливати на учасників провадження, соціальна інтегрованість - свідчать про те, що жоден із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у випадку ОСОБА_4 не має місця.

Крім того, захисник зазначив, що підозра побудована на загальних фразах і припущеннях, у тому числі стосовно участі в «організованій групі» без наведення ознак організованої злочинної структури відповідно до вимог кримінального законодавства.

3 огляду на викладене, сторона захисту вважає обґрунтованим застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме - нічного домашнього арешту з 22:00 до 06:00 за місцем постійного проживання ОСОБА_4 з покладенням на неї наступних обов`язків:

???- з`являтися до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом;

???- не відлучатися з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання закордонний паспорт.

Підозрювана ОСОБА_4 підтримую позицію захисника та не заперечує проти покладення на неї зазначених процесуальних обов`язків та гарантує їх виконання. Також, остання зазначила, що вину не визнає та готова співпрацювати зі слідством.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що підозрювана ОСОБА_4 дійсно співпрацює зі слідством.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114 КК України, яке відноситься до особливо тяжкого.

Прокурором не було доведено достатньо обставин, які свідчать про наявність доказів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення і вважає, що на даному етапі ризики, передбачені ст. 177 КПК України не наявні.

Таким чином суд вважає, в задоволенні клопотання відмовити.

Натомість, суд вважає обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 12 вересня 2025 року включно, із забороною залишати місце проживання,

а саме квартиру АДРЕСА_3 в період часу з 20.00. до 07.00. наступної доби, та покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- з`являтись до прокурора, слідчого, слідчого судді або суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора, слідчого,слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити відлучатись з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи,що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись вимогами ст.ст. 176-178, 182, 183, 194 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 12 вересня 2025 року включно, із забороною залишати місце проживання, а саме квартиру АДРЕСА_3 в період часу з 20.00. до 07.00. наступної доби.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки :

- з`являтись до прокурора, слідчого, слідчого судді або суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора, слідчого,слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити відлучатись з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи,що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську міську прокуратуру.

Ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Київського Апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення .

Суддя: ОСОБА_1