ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2562/25

Провадження № 11-сс/820/450/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26.08.2025 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000197 від 19 січня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 , погодженого з Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатки Старокостянтинівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця ЗСУ, військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого.

та застосовано стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) не відлучатись із постійного місця проживання, а саме з будинку АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду з 22 години до 7 години строком до 24 жовтня 2025 року включно, за винятком необхідності отримання медичної допомоги, необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали визначено по 24 жовтня 2025 року, включно.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що прокурором не надано доказів щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор, а також не надано доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, тому слідчий суддя прийшов до висновку, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений в клопотанні, з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Крім того, було враховано те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Сторона обвинувачення акцентує увагу на тому, що, на даний час, мають місце обставини, які вказують на наявність декількох ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. Підозрюваний ОСОБА_6 , розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину та зважаючи на тривале ухилення від явки до слідчого, може продовжити переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що він розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець, маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків або інших підозрюваних. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. На переконання апелянта, вказані обставини є достатніми для переконання, що жоден, із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, під час подальшого досудового розслідування, а також судового розгляду справи по суті обвинувачення. В тому числі, не забезпечить та не сприятиме всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин вчинення кримінального правопорушення та прийняття кінцевого процесуального рішення в розумні строки. Крім того, акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану, до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. Однак, слідчим суддею вказаним обставинам, належним чином, не надано оцінку і помилково прийнято рішення про часткове задоволення клопотання слідчого. Такий висновок суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. За таких обставин, вважає, що ухвала слідчого судді від 26.08.2025 підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом і він може бути застосованим тоді, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно з приписами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, 25 серпня 2025 року слідчим СВ ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області, за погодженням з прокурором, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в певний період часу, за місцем проживання підозрюваного, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, є необґрунтованими виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.09.2023 № 471 ОСОБА_6 відповідно до підпункту 10 та 15 пунктів 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_6 3 запасного взводу 66 запасної роти, який прибув з військової частини НОМЕР_2 з 25.09.2023 зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу солдата ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог

ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та

ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, та який неодноразово продовжувався Указами Президента України, востаннє Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 09.05.2025 строком на 90 діб.

Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною радою України приймає Президент України. Відповідних рішень Президентом України не приймалось, відтак в Україні з 24 лютого 2022 року діє воєнний стан, тому солдат ОСОБА_6 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану.

Разом із тим, солдат ОСОБА_6 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування, 16.11.2023 о 20:00 год. військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував за її межами до 21.11.2023.

Крім того, військовослужбовець за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , який проходив службу на посаді старшого навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , 23 листопада 2023 року, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , відправившись у невідомому напрямку, проводить час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконує та перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 26.12.2023.

Також, 29.12.2023 о 20:30 год військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, повторно самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебуває за її межами по теперішній час.

14.05.2025 солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно, з власної ініціативи, самостійно прибув до ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області, що за адресою: вул. Авіаторів, 2 м. Старокостянтинів, Хмельницької області, чим припинив вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, і даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджуються доказами, копії яких долучені до клопотання слідчого, зокрема: матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими матеріалами в сукупності.

Також колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором доведені і вони є реальними.

На переконання колегії суддів слідчий суддя, оцінюючи ризики та вважаючи, що до ОСОБА_6 можливо застосувати менш суворий запобіжний захід не врахував обставини вчинення тяжкого злочину, який інкримінується підозрюваному та наслідки, покарання, яке йому загрожує в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, особу підозрюваного, а також безальтернативну санкцію інкримінованої йому статті.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На переконання колегії суддів ОСОБА_6 усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, матиме реальну можливість переховуватись від органу досудового розслідування, суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки на даний час, немає постійного місця роботи і джерела доходу, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, що дає йому можливість у будь-який час покинути територію Хмельницької області.

Також, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може негативно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів на досудовому та судовому розгляді, оскільки останньому відомо анкетні дані вказаних осіб, та як останньому перед обранням запобіжного заходу було вручено копію клопотання разом із копіями матеріалів кримінального провадження, в яких зазначенні анкетні дані та адреси проживання свідків, наявні достатні підстави вбачати ризик незаконного впливу підозрюваним на свідків.

Крім того, стороною обвинувачення доведено наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки перебуваючи на волі та не маючи доходу на проживання, Так як ОСОБА_6 не працевлаштований, то може вчиняти ряд нових злочинів.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з приписами ч.1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

На переконання колегії суддів, задовольняючи частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя не в повній мірі взяв до уваги вказані обставини, а тому дійшов помилкового висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Колегія суддів, з урахуванням обставин провадження, тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , враховуючи наявність вказаних у клопотанні слідчого ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, проходив військову службу в лавах ЗСУ з 2000 року, на його утриманні перебуває мати, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, не одружений, не працює, прийшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 407 КК України.

Однак, враховуючи дискрецію повноважень слідчого судді, суду у вирішенні питання про можливість визначення розміру застави у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір застави при застосуванні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи майновий та сімейний стан ОСОБА_6 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір застави як альтернативний запобіжному заходу у виді тримання під вартою у мінімальному розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (з урахуванням одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3028 грн.) 60 500 гривень та забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. На думку колегії суддів визначення розміру застави не суперечить інтересам правосуддя.

У разі внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний ОСОБА_6 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, в іншому випадку, в разі порушення ОСОБА_6 , покладених на нього обов`язків, при застосуванні запобіжного заходу, застава, відповідно до вимог ч.8 ст.182 КПК України, звертається в дохід держави..

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26.08.2025 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_6 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000197 від 19 січня 2024 - скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 24 жовтня 2025, включно, з визначенням застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 500 гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок отримувача UA0086521 ; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ . Отримувач: Хмельницький апеляційний суд, .

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 10.09.2025, заставна сума за ОСОБА_6 (справа № 683/2562/25, номер провадження №11-сс/4820/450/25).

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду для проведення слідчих та процесуальних дій по кримінальну провадженню; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає: по АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3