Справа № 748/2376/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/549/25
Категорія - ч.4 ст. 186 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_8

його захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

його законного представника ОСОБА_12

прокурора ОСОБА_13

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000026 від 11 травня 2023 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ст. 356 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 23 435,34 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 10 травня 2023 року, близько 18 год. 20 хв., перебуваючи біля будинку №5 по вул. Нова у с. Смолин Чернігівського району та області, самовільно, всупереч установленому законом порядку, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з метою подолання його опору обхопив останнього обома руками зі спини в області грудей та притиснув до себе, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого з рук ОСОБА_11 заволодів портативною колонкою «JBL Charge 2+» (копія) чорного кольору, вартістю 200 гривень, що належить останньому, але яку обвинувачений вважав своєю, що оспорювалося неповнолітнім ОСОБА_11 , чим спричинив значну шкоду інтересам неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вказав, що за відсутності доказів наявності корисливого мотиву у обвинуваченого, його дії не можуть бути кваліфіковані за ст. 186 КК України, але з огляду на те, що діями винного неповнолітньому потерпілому було завдано значної моральної шкоди, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ст. 356 КК України.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати, закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного на підставі п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, з тих підстав, що судом не було встановлено обставин, які б підтверджували вину ОСОБА_8 , а також таких доказів, на підставі яких можна було б констатувати, що у діях обвинуваченого дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Звертає увагу, що на початку вироку, що оскаржується, судом зазначено номер кримінального провадження та дата його внесення до ЄРДР, що не має жодного відношення до його підзахисного.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що перекваліфікувавши висунуте обвинувачення, суд визнав ОСОБА_8 винним за ст. 356 КК України та призначаючи йому покарання, а не виправдавши його повністю, на чому наполягала сторона захисту, не виконав обов`язку щодо врахування обставин, передбачених ст. 65 КК України.

Вказуючи на відсутність в діях ОСОБА_8 пом`якшуючих його вину обставин, суд жодного обґрунтування цьому твердженню не навів.

Крім дослівного викладу абзаців з мотивувальної частини вироку, захисник вказує на те, що заява батька потерпілого від 10 травня 2023 року, на яку посилається суд у вироку, у матеріалах справи відсутня. При цьому батько потерпілого у судовому засіданні вказував, що на той час заяви про вчинення кримінального правопорушення ні він, ні його дружина не писали, бо цього від них не вимагали працівники поліції. Через місяці півтора, приїхали працівники поліції, які й сказали писати заяву про вчинення злочину. Потерпілий підтвердив показання свого батька та зазначив, що заяву про вчинення злочину від них не відбирали і начебто батько такої заяви не писав.

Не відповідає дійсності й твердження суду про те, що потерпілий та його законні представники послідовно наполягали на необхідності притягнення обвинуваченого до відповідальності, оскільки вони жодного разу на цьому не наполягали, а просто покладалися у цьому питанні на розсуд суду.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 356 КК України захисник вказує, що обвинувачений чітко вказав, що колонку у ОСОБА_11 він не забирав, рюкзак з нього не знімав та не відкривав, натомість потерпілий самостійно зняв рюкзак, відкрив його, дістав дві колонки, одну з яких добровільно віддав ОСОБА_8 . Зауважив, що одна з колонок належала саме ОСОБА_8 , йому її віддав його товариш ОСОБА_15 , який на момент надання пояснень обвинуваченим проходив військову службу.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні надав показання, які містять суттєві відмінності від тих показань, які було надруковано до протоколу в рамках досудового розслідування. На питання сторони захисту потерпілий не зміг вказати, яким чином колонка опинилася в руках обвинуваченого. При цьому, свідок ОСОБА_16 вказав, що обвинувачений потерпілого не бив та жодних насильницьких дій до нього не застосовував, потерпілий самостійно зняв рюкзак з плечей, самостійно його відкрив та дістав колонки, одну з яких передав обвинуваченому. Зауважив, що саме ця колонка належить обвинуваченому, він її бачив у ОСОБА_8 , вони її слухали.

Оспорюваність права власності на річ та факт її передачі із рук потерпілого в руки обвинуваченого означає, що інша фізична або юридична особа вважає їх неправомірними. Чи дійсно у винного було відповідне право, чи воно було уявним значення не має.

Самоправство є кримінально карним діянням лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Поняття значної шкоди є оціночним і вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

На думку захисника, суд першої інстанції навів необґрунтовані судження щодо начебто нанесеної моральної шкоди потерпілому, адже жодними належними і допустимими доказами не підтверджується нанесення такої шкоди, жодних пояснень з цього приводу потерпілим не надавалось.

Виклавши положення кримінального процесуального закону щодо порядку звернення з цивільним позовом в рамках кримінального провадження, захисник вказує, що в даному провадженні цивільний позов а ні потерпілим, а ні його законним представником, а ні прокурором поданий не був, будь-яке усне обґрунтування значної моральної шкоди відсутнє, а відповідно моральна шкода, тим паче значна, як про це зазначено у вироку суду першої інстанції, взагалі відсутня.

Самоправство, яке не завдало значної шкоди інтересам зазначених осіб, тягне за собою відповідальність за ст. 186 КУпАП, як адміністративний проступок. При цьому, судом першої інстанції взагалі не обґрунтовано у чому саме полягає суб`єктивна сторона самоправства, чим саме у даному випадку вона характеризується та якими доказами доводиться.

Наголошує, що обвинувачений не мав наміру заволодіти спірною колонкою з корисливих мотивів. Його дії були емоційними, імпульсивними, а не злочинними. Більше того, потерпілий вказував, що це саме та колонка, яку в обвинуваченого забрала ОСОБА_17 , та з двох колонок ОСОБА_8 забрав ту, яка була гірша, мала подряпини та була без етикетки, тобто ту, яка раніше була у володінні обвинуваченого. Отже, у разі наявності у обвинуваченого корисливої мети на заволодіння майном потерпілого він би заволодів колонкою, яка була кращою і міг сказати, що нібито ця колонка належить йому. Натомість, обвинувачений заволодів гіршою колонкою, що не свідчить про наявність у нього корисливого мотиву.

Захисник вказує, що під час огляду речового доказу, а саме колонки, обвинувачений продемонстрував, що у його телефоні саме ця колонка знаходиться в списку Блютуз-пристроїв, з`єднання з якими збережені, і він міг з`єднатися з нею. Твердження прокурора про те, що з`єднатися з колонкою обвинувачений міг після того, як заволодів нею, є неспроможними, адже показання свідків на підтвердження цього факту відсутні, жоден свідок не вказав, що колонкою того дня користувались.

За відсутності доказів наявності корисливого мотиву в діях обвинуваченого, вони не можуть бути кваліфіковані за ст. 186 КК України. Колонку було отримано обвинуваченим від потерпілого із рук в руки, її походження не було достеменно відоме сторонам, а обвинувачений не розцінював свої дії як неправомірні. Він усвідомлював неправильність ходу подій, спірна портативна колонка із дня події і по теперішній час знаходиться у потерпілого, а обвинувачений попросив вибачення у сторони потерпілого за ситуацію, яка склалася у день події і не заподіяв потерпілому жодної шкоди. Вартість речі є незначною, а поведінка обвинуваченого не становить суспільної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України, не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

За таких обставин, дії обвинуваченого не є злочином, а тому суд першої інстанції мав реальну можливість закрити кримінальне провадження у зв`язку з малозначністю діяння.

Звертає увагу на те, що клопотання сторони захисту про визнання ряду доказів не допустимими не було задоволено судом першої інстанції, при цьому таке своє рішення суд належним чином не обґрунтував.

Окремою підставою для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є відсутність заяви потерпілого у кримінальному провадженні, яке здійснюється у формі приватного обвинувачення, що також стало наслідком неповноти судового розгляду та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Отже, з урахуванням винесеного вироку та відсутності заяви потерпілої сторони, що у цьому конкретному випадку уподібнюється відмові потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, всі процесуальні дії в ході досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому отримані органом досудового розслідування докази не могли бути покладені в основу вироку суду першої інстанції.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вказує також на грубі порушення права обвинуваченого на захист, допущені в ході досудового розслідування під час вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувального акту, відповідно права належним чином йому не роз`яснювались.

Вважає, що судом першої інстанції не було встановлено обставини, які б підтверджували вину ОСОБА_8 , а також тих доказів, на підставі яких можна було б констатувати, що у діях обвинуваченого дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить повторно дослідити зібрані докази та відомості про особу обвинуваченого, за результатами апеляційного перегляду вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вказує на те, що в обґрунтування висновку про недоведеність в діях ОСОБА_8 грабежу, суд передусім посилається на показання обвинуваченого про відсутність у нього корисливого мотиву на заволодіння чужим майном, оскільки він забрав колонку, бо вважав, що це його власна, яку раніше було викрадено.

У той же час, суд не надав належної оцінки показанням потерпілого, законного представника та свідків, письмовим доказам, відомостям, що характеризують особу обвинуваченого, які досліджувались у судовому засіданні.

В судовому засіданні потерпілий вказав, що при зустрічі з обвинуваченим, останній, не знаючи наперед про наявність у потерпілого музичних колонок, першочергово став цікавитись саме змістом рюкзаку. Після цього, обвинувачений спочатку застосував фізичне насильство до потерпілого, і лише після того, як взяв з рюкзаку дві колонки до рук, повідомив про нібито викрадення у нього однієї з них. До цього, ОСОБА_8 не вказував потерпілому ні марку, ні модель, ні колір, ні габарити колонки. Після цього обвинувачений відкрито заволодів однією з колонок без маркування, не вказуючи за яким саме характеристиками він точно вважав, що це його майно. Обвинувачений жодним чином не відреагував на зауваження потерпілого про належність йому колонки, у тому числі проігнорував повідомлення про її придбання у ОСОБА_18 , а навпаки, заподіяв удар ногою потерпілому, який намагався повернути свою власність.

Повідомлені потерпілим обставини підтверджуються слідчими експериментами за участю потерпілого та свідка ОСОБА_19 .

Наголошує на тому, що поза увагою суду залишилась поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, про яку вказував під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_20 , повідомляючи, що після того, як ОСОБА_21 та ОСОБА_20 залишили потерпілого та пішли по запланованому маршруту, то дорогою побачили працівників поліції. Обвинувачений, уникаючи зустрічі з працівниками поліції та не бажаючи бути викритим, звернув із запланованого маршруту, пішов праворуч від дороги та зник у невідомому напрямку, а свідок зустрівся з працівниками поліції, з якими в подальшому шукав обвинуваченого.

Місце перебування ОСОБА_8 було встановлено лише через чотири години після вчинення злочину, не зважаючи на те, що до пошуків були залучені три патрульні екіпажі. Спілкуючись з працівниками поліції через телефон ОСОБА_22 обвинувачений повідомляв неправдиву інформацію щодо місця свого перебування, вказуючи на те, що він знаходиться в сел. Гончарівське, що на думку прокурора, вказує на те, що він усвідомлював протиправність своїх дій та небажання бути викритим. Саме з цих мотивів обвинувачений в подальшому підкинув викрадену колонку у город домоволодіння потерпілого.

Після свого розшуку та повідомлення про підозру у вчиненні злочину, ОСОБА_8 жодним чином не пояснював мотиви своїх вчинків, у тому числі про правомірне, на його думку, вилучення власного майна.

Під час допиту в суді ОСОБА_8 не зміг пояснити, коли та за яких обставин він придбав свою особисту колонку та коли її було викрадено (із заявою про викрадення до правоохоронних органів він не звертався), а також чому він проігнорував слова потерпілого про обставини набуття вказаного майна. Факт наявності у обвинуваченого схожої колонки в судовому засіданні було підтверджено тільки показаннями свідка ОСОБА_23 без уточнення конкретних якісних характеристик, якими вона володіла. Однак, такі показання свідка не могли братися судом до уваги з огляду на те, що в суді свідок змінив свої показання на користь обвинуваченого з метою допомогти останньому уникнути кримінальної відповідальності.

Під час допиту свідок ОСОБА_24 підтвердила факт належності колонок її сину, які вона дозволила останньому продати їх потерпілому незадовго до подій.

Обвинувачений, будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів, не міг не усвідомлювати протиправність відкритого заволодіння чужим майном, у тому числі із застосуванням насильства, та юридичні наслідки за скоєне.

На думку прокурора, суд дійшов помилкового висновку про відсутність корисливого мотиву у ОСОБА_8 з тих підстав, що він заволодів гіршою колонкою. Колонка, яка є предметом злочину, не містила маркування та, на відміну від іншої, була у гіршому вигляді, що у подальшому мало унеможливити її ідентифікацію за серійним номером, товарним виглядом тощо.

Той факт, що колонка в судовому засіданні автоматично з`єдналась з телефоном обвинуваченого, не спростовує наявність в діях ОСОБА_8 корисливого мотиву, як про це вказав суд першої інстанції. Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений не міг користуватися колонкою потерпілого, адже вона була придбана у ОСОБА_18 яка до цього була придбана у магазині, отже, до вчинення злочину ОСОБА_8 не міг користуватися цією колонкою. Факт перебування колонки у списку Блютуз-пристроїв в телефоні обвинуваченого вказує лише на те, що він користувався колонкою після заволодіння нею, отже, навпаки доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 356 КК України у кримінальному провадженні судом не було встановлено будь-яких правових взаємовідносин (дійсних чи удаваних) між ОСОБА_8 та ОСОБА_25 , які би породжували право обвинуваченого на вилучення майна у потерпілого із застосуванням насильства.

За таких підстав, прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого та відсутності у нього корисливого мотиву, суперечать фактичним обставинам кримінального правопорушення, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 356 КК України замість ч. 4 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечували наявність в діях ОСОБА_8 складу будь-якого кримінального правопорушення з огляду на те, що він забрав у потерпілого річ, яка належить йому, тому кримінальне провадження просили закрити, при цьому, апеляційну скаргу прокурора вважали безпідставною, а викладені у ній доводи необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, потерпілого та його законного представника, які не підтримали позицію сторони обвинувачення, проте вважали, що так як повівся обвинувачений, є неприйнятним і він повинен понести хоч незначне покарання, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги задовольнити частково, а вирок суду скасувати через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення. Цих вимог закону судом першої інстанції виконано не було.

ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 10 травня 2023 року, близько 18 год. 20 хв., перебуваючи біля будинку №5 по вул. Нова у с. Смолин Чернігівського району та області, самовільно, всупереч установленому законом порядку, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з метою подолання його опору обхопив останнього обома руками зі спини в області грудей та притиснув до себе, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого з рук ОСОБА_11 заволодів портативною колонкою «JBL Charge 2+» (копія) чорного кольору, вартістю 200 гривень, що належить останньому, але яку обвинувачений вважав своєю, що оспорювалося неповнолітнім ОСОБА_11 , чим спричинив значну шкоду інтересам неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 .

Сам обвинувачений ОСОБА_8 заперечував, що застосовував насильство до неповнолітнього потерпілого, з метою подолання його опору. Потерпілий ОСОБА_11 пояснював, що поведінка ОСОБА_8 , з яким він приятелював, виявилася дивною. ОСОБА_8 заявив, що потерпілий ходить з рюкзаком свого брата, обхопив його руками, потім попросив показати вміст рюкзака. Потерпілий заявив, що рюкзак належить йому, це його брат брав рюкзак в користування, з рюкзака він дістав дві колонки. Потерпілий ОСОБА_11 , допитаний в апеляційному суді пояснював, що не пам`ятає моменту, чи колонки з рук у нього забрав ОСОБА_8 , чи він їх передав особисто.

Потерпілий ОСОБА_11 наполягав, що купив дві колонки і може відвести обвинуваченого до продавця, у той час як обвинувачений серед двох колонок, виявив свою, яка у нього зникла та була у вжитку, мала потертості на корпусі і була підключена до його мобільного телефону.

Одну з колонок обвинувачений повернув потерпілому, ту яку вважав своєю, залишив при собі, на що потерпілий обурився та побіг до батьків та поскаржився на поведінку ОСОБА_8 , які повідомили поліцію.

За диспозицією ст.. 186 КК України, грабіж це відкрите заволодіння чужим майном, яке вчиняється з використанням або погрозою застосування насильства, що не становить небезпеки для життя чи здоров`я потерпілого, з метою подолання його опору чи заволодіння майном.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб.

Основним безпосереднім об`єктом грабежу є право власності, а у разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, додатковим безпосереднім об`єктом виступають здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

Виходячи з встановлених фактичних обставин кримінального провадження, охоплення потерпілого руками обвинуваченим було викликано бажання останнього з`ясувати, що переносить у рюкзаку потерпілий.

Потерпілий самостійно зняв рюкзак із спини, відкрив його і дістав дві колонки, які продемонстрував обвинуваченому, пояснюючи, де він їх купив.

У свою чергу обвинувачений не довіряв потерпілому, і за певними дефектами на колонці, вказав, що одна із колонок належить йому, яку і залишив у себе, повернувши потерпілому другу колонку, яка за зовнішнім виглядом була новою.

У момент відкритого вилучення колонок навіть потерпілий не усвідомлював суспільної небезпечності таких дій. При цьому слід зазначити, що при вчиненні грабежу винна особа діє з корисливим мотивом, спрямованим на викрадення чужого майна. Мотив і мета нерозривно поєднані.

Обвинувачений ОСОБА_8 був переконаний, що потерпілий його обманює, а тому, повернув останньому тільки одну колонку.

Згідно пояснень обвинуваченого потерпілий сам відкрив рюкзак, дістав дві музичні колонки та на його прохання подивитись, передав їх йому з рук у руки. Він побачив, що одна з колонок була нова, а інша була дужа стара, з подряпинами і саме в ній, за зовнішніми ознаками, обвинувачений впізнав свою викрадену колонку. Він припускав хто міг викрасти цю колонку, але до поліції з приводу крадіжки не звертався. Нова колонка була не його і він її повернув, оскільки чужого йому не потрібно.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 не заперечував, що був знайомий із ОСОБА_8 , до подій 10 травня 2023 року у них були товариські відносини, конфліктів між ними не було.

Щодо обставин набуття колонок, які перебували у його рюкзаку, то ОСОБА_11 пояснив, що колонки придбав десь за пару днів до цих подій у ОСОБА_26 за 300 грн. ОСОБА_27 продавав колонки бо мав погасити борг у магазині, а потерпілий мав гроші, тому і вирішив їх купити. З ОСОБА_28 домовлявся про покупку відразу двох колонок, щоб було можливо увімкнути другу, якщо сяде перша. Коли він купував колонки, то цікавився у ОСОБА_29 чи не буде мати через них проблем, але ОСОБА_28 запевнив, що колонки старі, належать його батьку і проблем через них не буде.

Самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами, наприклад, усупереч волі власника вилучає його майно в рахунок погашення боргу, вселяється в надану йому квартиру, не дочекавшись, доки її покинуть колишні мешканці, або вселяється у вільну квартиру без наявності ордера, самовільно виконує рішення суду про виселення боржника чи звільнення приміщення від його майна тощо.

У даному випадку обвинувачений вилучив одні із колонок у потерпілого, вважаючи її своєю. На підтвердження належності колонки обвинуваченому сторона захисту в суді першої інстанції продемонструвала її автоматичне з`єднання з телефоном обвинуваченого, наявність її у списку Блютуз-пристроїв в телефоні обвинуваченого.

За змістом ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, до яких віднесене самоуправство, ст.. 356 КК України, може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_11 на час розгляду кримінального провадження, був повнолітнім, відповідно заяви про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за самоуправство не подавав.

Заява його батька ОСОБА_30 , датована 10 травня 2023 року, з проханням вжити заходів до ОСОБА_8 , стосується відкритого заволодіння музичною колонкою, чого не підтвердив його син ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції. Колонки були передані потерпілим обвинуваченому, який після їх огляду повернув лише одну музичну колонку.

Самоправство є кримінально караним лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Поняття значної шкоди є оціночним і вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідаючи на питання в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_11 пояснював, що вартість забраної в нього колонки є незначною, так як він на той час підробляв і мав власні кошти.

За змістом ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У даному провадженні суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, визнаного судом доведеним, належним чином не проаналізував докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також неврахування окремих доказів, не навів мотиви зміни обвинувачення, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України, та постановити судове рішення, з додержанням вимог, які пред`являються до змісту вироку, та принципів законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_31 ОСОБА_32 ОСОБА_33