У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №344/726/25

Провадження №1-кп/348/188/25

03 липня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000444, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 29.06.2020, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 Кримінального кодексу України (далі КК України),

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції, що діяла на 29.06.2020), а саме у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення - піщано-гравійної суміші, за таких обставин.

Відповідно до ст. 13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п. 4 Постанови КМУ №59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші (гравію), яка відповідно до Постанови КМУ від 12.12.1994 є сировиною піщано-гравійною (гравій) та належить до корисних копалин загальнодержавного значення.

В ході досудового розслідування встановлено, що 29 червня 2020 року близько 6 години ранку ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ними дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу - гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, з метою використання у власних потребах, за допомогою пристосованої лопати незаконно здійснив видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної суміші (гравію) з берега річки «Бистриця Надвірнянська», що в адміністративних межах с. Тисменичани, Івано-Франківської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, та подальше завантаження її на транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ 4502», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_6 , який не був обізнаний із злочинними намірами ОСОБА_4 .

Під час перевезення незаконно видобутої піщано-гравійної суміші вказаним транспортним засобом 29 червня 2020 року, близько 6 год 30 хв, ОСОБА_4 був затриманий працівниками Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на березі річки «Бистриця Надвірнянська», що в адміністративних межах с. Тисменичани, Івано-Франківської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просила відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та закрити щодо нього кримінальне провадження, про що подала відповідне письмове клопотання.

В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, яке є нетяжким злочином та санкція статті за вчинення якого передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Згідно обвинувального акта подія відбулася 29.06.2020. Таким чином минув п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та обставини, які свідчать про зупинення або переривання строків давності, передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України - відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане захисником клопотання, просив його задовольнити. Вказав, що не ухилявся від досудового розслідування або суду та не вчиняв нових злочинів протягом перебігу строку давності, передбаченого ст. 49 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ч. 3 ст. 285 та ч. 8 ст. 284 КПК України було роз`яснено підстави звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Прокурор вважає за можливе закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції, що діяла на 29.06.2020). Вказав, що строки притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні минули, перебіг строку давності не зупинявся, у цей період обвинувачений нових злочинів не вчиняв, наявна згода обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності, підстави для відмови у задоволенні заявленого клопотання відсутні.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає закриттю, враховуючи таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини (п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості (у редакції, що діяла на 29.06.2020).

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією. Адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених ст. 47, 48 КК України, в яких вказано, що суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23, провадження № 51- 2807 км 24).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції, що діяла на 29.06.2020).

Крім того, обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на звільненні його від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України та закритті провадження.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України, є нетяжким злочином (злочином середньої тяжкості, в редакції, що діяла на 29.06.2020) та санкцією ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції, що діяла на 29.06.2020) передбачено покарання у виді штрафу від чотирьохсот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Санкцією ч. 2 ст. 240 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Як зазначено в обвинувальному акті та вбачається з матеріалів кримінального провадження обставини кримінального правопорушення мали місце 29.06.2020, тому на цей час передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення сплинули.

Даних про те, що в зазначені строки ОСОБА_4 ухилявся від слідства чи суду або такі переривалися матеріали кримінального провадження не містять. Також прокурор підтвердив відсутність обставин зупинення чи переривання таких строків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минули визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та з огляду на викладене, враховуючи обмеження строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила злочин, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції, що діяла на 29.06.2020), підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та закрити щодо нього кримінальне провадження.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за проведення експертизи, ураховуючи відповідно до вимог ч. 6 ст. 368 КПК України правовий висновок, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17. Згідно вказаного висновку, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284, 285, 286, 288 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 240 КК України на підставі ст. 49 КК України та кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000444 від 29.06.2020 щодо ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: 4 поліетиленові пакети із піщано-гравійною сумішшю (постанова від 29.06.2020, накладна №2781 від 01.07.2020), які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області - знищити.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1