УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року

м. Київ

справа № 760/23388/23

провадження № 51 - 2573 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вищезазначеним вироком також засуджено ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК, рішення щодо якого в касаційній скарзі, не оскаржується.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у касаційному порядку.

Вказана касаційна скарга не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого ч. 2 ст. 426 КПК, та за відсутності клопотання про поновлення цього строку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, ухвала апеляційного суду була постановлена 17 вересня 2024 рокубез участі засудженого ОСОБА_4 , який перебував під вартою, згідно інформації наданої співробітником ДУ «Старобабанівська виправна колонія № 92», копію рішення апеляційного суду засуджений отримав 14 жовтня 2024 року, про що наявна розписка в матеріалах справи, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для ОСОБА_4 було 15 січня 2025 року.

При цьому з вказаною касаційною скаргою до суду касаційної інстанції ОСОБА_4 звернувся лише 03 червня 2025 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, без порушення питання про поновлення строку із зазначенням поважності причин пропуску.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 не порушив питання про поновлення строку касаційного оскарження, не навів доводів на обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, то його касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

У разі якщо засуджений вважає, що Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення, який набув чинності 09 серпня 2024 року, стосується кримінального провадження щодо нього, засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, він має право звернутись до місцевого суду із клопотанням про звільнення від покарання в порядку визначеному статтями 537, 539 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року щодо нього, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3