Справа № 646/2341/23
№ провадження 1-кп/646/417/2025
УХВАЛА

12 травня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження, внесеного 13.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Основ`янського районного суду міста Харкова перебувають матеріали кримінального провадження внесеного 13.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ухвала суду від 24.03.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 втрачає свою дію 22.05.2025. Зазначив, що на даний час підстави застосувати більш м`який запобіжний захід відсутні, зокрема вказав, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, може ухилятись від суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, а також існує ризик знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Таким чином, враховуючи, що строк дії ухвали спливає, враховуючи особу обвинуваченої, прокурор вважав за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просила визначити обвинуваченій заставу, оскільки обвинувачена не переховувалась від органів досудового слідства та суду, не спотворювала докази, до окупації та після окупації залишалася у с. Гусинка, зазначили, що ОСОБА_3 раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, працювала до обрання запобіжного заходу та знаходиться під вартою значний час.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, дійшов таких висновків.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках заявленого клопотання, суд дійшов висновку, що обраний обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити.

Суд, враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в справах «Летельє проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченій під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватися від суду, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винуватою в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 . Крім того, суд враховує суспільну небезпечність інкримінованого їй кримінального правопорушення. Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що ОСОБА_3 , за відсутності будь-яких стримуючих факторів запобігання ризиків, зазначених прокурором, беручи до уваги, що розгляд кримінального провадження на цей час не закінчений, докази сторони обвинувачення та захисту в повному обсязі не досліджені, суд дійшов висновку про наявність високого ступеня ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченої та реально існуючий ризик її неправомірної поведінки.

Також, посилання обвинуваченої ОСОБА_3 на невизнання нею вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд не може взяти до уваги, оскільки оцінка наявності в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.

Даних, які б безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою, матеріали провадження не містять.

Доводи сторони захисту щодо тривалого перебування обвинуваченої ОСОБА_3 під вартою в даному випадку суд вважає необґрунтованими через те, що тривалість судового розгляду викликана об`єктивними чинниками та кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, а тому є необхідним продовжити обвинуваченій строк тримання під вартою.

Крім того, суд вважає, що згідно з вимогами ст. 178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, дійшов висновку, що на цей час не має підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченій строк тримання під вартою на 60 днів.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись абз. 8 ч. 4 ст. 183, ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави відносно ОСОБА_3 при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України під час дії воєнного стану.

Керуючись ст. ст. 131, 174, 183, 184, 193-199, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 липня 2025 року включно, без визначення застави.

Строк дії ухвали - до 10 липня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий : ОСОБА_1