В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року Справа № 608/1098/25

Номер провадження1-кп/608/354/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові кримінальне провадження № 0000342, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 серпня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Вірменія, вірменина, громадянина Вірменії, не військовозобов`язаного, з середньою спеціальної освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, жителя АДРЕСА_1 , працюючого апаратником ПП « ОСОБА_4 », не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2024 року близько 17 години 45 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault» моделі «Logan» р. н. НОМЕР_1 , без пасажирів та вантажу, рухався автодорогою по вул. Князя Володимира Великого м. Чорткова в напрямку м. Бучач смугою руху свого напрямку.

Рухаючись у вказаному напрямку, перебуваючи неподалік з`їзду до території «МЕТАЛОБАЗИ», що за адресою: м. Чортків вул. Князя Володимира Великого, 31, Чортківського району, Тернопільської області, водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і належного виконання їх вимог), 2.3 (б, д), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його під часу руху автомобілем своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Рухаючись в межах вказаної вище ділянки автодороги по вул. Князя Володимира Великого м. Чортків в напрямку м. Бучач смугою руху свого напрямку, ОСОБА_3 , діючи необережно, із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду за напрямком руху на зустріч йому в сторону центру м. Чортків рухається технічно справний, без вантажу та пасажирів, мотоцикл марки «Geon» модель «Stinger» р. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , не переконавшись що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, завчасно не зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині авто дороги, призначеній для руху в його напрямку та не надавши перевагу в русі мотоциклу марки «Geon» модель «Stinger» р. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , що рухався на зустріч йому, здійснив поворот ліворуч через зустрічну смугу руху в напрямку з`їзду до території «МЕТАЛОБАЗИ», в результаті чого допустив зіткнення із мотоциклом марки «Geon» модель «Stinger» р .н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , чим порушив вимоги пп 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху.

Внаслідок порушення вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху, ОСОБА_3 , не забезпечивши безпеку дорожнього руху, керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Logan» р. н. НОМЕР_1 , здійснивши поворот ліворуч через зустрічну смугу руху в напрямку з`їзду до території «МЕТАЛОБАЗИ» допустив зіткнення із мотоциклом марки «Geon» модель «Stinger» р. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , однак якби діяв у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, а саме: перед здійсненням повороту ліворуч завчасно зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині автодороги, призначеній для руху в його напрямку, надавши перевагу в русі мотоциклу марки «Geon» моделі «Stinger» р. н. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_9 та переконавшись, що його дії будуть безпечні та не створять перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, міг запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий - водій мотоцикла марки «Geon» моделі «Stinger» р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому діафізів обох кісток лівої гомілки, «рвані» рани лівої гомілки, лівого коліна та лівого стегна. Виявленні тілесні ушкодження згідно пункту 2.1.3.м «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», МОЗ України, Київ 1995, вищезазначені тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка» і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1. 10.4, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у статті 1, абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353- XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_3 , як особа, яка керувала транспортним засобом, обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Вказав, що все, що викладено в обвинувальному акті, відповідає дійсності. Він їхав 26 серпня 2024 року по вул. Князя Володимира Великого в місті Чорткові на базу. Повертаючи ліворуч до бази, відчув удар в автомобіль. Зразу зупинився та вийшов з машини. Побачив, що неподалік автомобіля лежить мотоцикліст. Він зразу підійшов до нього та почав надавати першу медичну допомогу, намагаючись зупинити кровотечу за допомогою бинту. Він не залишав місце події до приїзду працівників поліції та машини швидкої допомоги. Працівники поліції взяли його на освідчення на стан сп`яніння, він був тверезим. Розуміє, що мав пропустити мотоцикліста. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати, застосувати міру покарання у виді штрафу без позбавлення водійських прав, оскільки, його робота пов`язана з роз`їздами та є джерелом доходу сім`ї, в якій ростуть двоє неповнолітніх дітей. Також, просить врахувати думку потерпілого, який претензій до нього не має, так як він відшкодував всю спричинену шкоду, повністю оплатив лікування а також відшкодував витрати лікарні, понесені на лікування потерпілого.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами у кримінальному провадженні, що були зібрані в процесі досудового розслідування і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

Оскільки, фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим фактичних обставин справи, не маючи сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, дослідження фактичних обставин кримінального провадження слід обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням даних у справі, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час суд зазначає, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З врахуванням таких вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 вищевказаного Кодексу є тяжким злочином та особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочину з необережності, визнав вину, у вчиненому щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завданий збиток, після скоєного надавав першу допомогу потерпілому, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, думку потерпілого, який в поданій суду заяві претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 не має, просить обвинуваченого суворо не карати, добровільне відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до переконання про призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: до штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому суд враховує те, що ОСОБА_11 працює апаратником пастеризації «ЧОРТКІВСИР» з 11.07.2013 по теперішній час, його робота зв`язана з роз`їздами і це є єдиним джерелом отримання його прибутку та утримання сім`ї, в якій є двоє неповнолітніх дітей.

Суд вважає, що таке покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов в кримінальному провадженні, заявлений прокурором у порядку ст. 128 КПК України про відшкодування витрат стаціонарного закладу охорони здоров`я на лікування ОСОБА_9 , який потерпів від злочину, слід залишити без розгляду, оскільки, згідно квитанцій до платіжної інструкції №0.0.8.1 та №0.0..1 від 24.06.2025, ОСОБА_3 оплатив лікування потерпілого ОСОБА_9 у лікувальному закладі в сумах 15 324, 76 гривні та 1898, 63 гривень відповідно.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України

Питання процесуальних витрат вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 85 000 ( вісімдесят п`ять) тисяч гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат стаціонарного закладу охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення залишити без розгляду.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» р. н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_12 повернути ОСОБА_12 ; мотоцикл марки «Geon Stinger» р. н. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_13 , повернути ОСОБА_13 ; відеозапис, на якому зафіксовано обставини ДТП та який розміщений на електронному носії інформації комп`ютерному диску DVD-R залишити при матеріалах справи; медичну документацію на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Біла Чортківського району Тернопільської області залишити на зберіганні в КНП «Чортківська ЦМЛ» ЧМР. .

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати за проведення: судової інженерно- транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/10330-ІТ від 18.09.2024 в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/10191- ІТ від 17.09.2024 в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/120-24/10193-ІТ від 25.09.2024 в сумі 5571 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят однієї) гривні 30 копійок; судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/14540-ІТ від 23.12.2024 в сумі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 40 копійок; судової фототехнічної експертизи від 15.10.2024 № СЕ-19/120-24/11401-ФП в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.

Скасувати арешт на: автомобіль марки «RenaultLogan» р. н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_12 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 ; мотоцикл марки «Geon Stinger» р. н. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_13 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , на які згідно ухвали слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 27.08.2024 було накладено арешт. Після набрання вироком законної сили повернути власникам.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Згідно з оригіналом

Суддя /підпис/

Вирок набрав законної сили «____» __________________ року.

Оригінал вироку знаходиться в Чортківському районному суді Тернопільської області в матеріалах справи № 608/1098/25.

Суддя: ОСОБА_1

Копію вироку видано «_____» _____________________року

Секретар: