Справа № 142/748/20
Провадження №11-кп/801/631/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000225, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.16.2020 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Студена Піщанського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та на підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Понесені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 17 червня 2020 року близько 17 години, перебуваючи на території непрацюючої АЗС, що знаходиться на автодорозі Крижопіль - Піщанка Вінницької області, перед в`їздом в смт. Піщанка, в ході словесної суперечки, на ґрунті неприязних відносин, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив в сторону останнього один постріл з вогнепальної зброї невстановленої слідством марки та моделі, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення обох гомілок - ран м`яких тканин передньої поверхні обох гомілок, які згідно висновку експерта № 797/841 від 11 вересня 2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_11 ставиться питання про зміну вироку Барського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2024 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України.

Апеляційна с карга мотивована тим, що місцевим судом не враховано, що він раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, надавав допомогу іншому потерпілому. При цьому суд зазначив, але не врахував обставини, які пом`якшують відповідальність визнання вини, щире розкаяння та активне сприяння у розкритті злочину. Також зазначає про неврахування судом висновку органу пробації про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній та просили задовольнити, заперечили поти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, натомість просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Потерпілий ОСОБА_12 подав до суду заяву про розгляд апеляційних скарг у його відсутності та просив врахувати доводи, викладені у скарзі прокурора.

Інші учасники будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подавали. Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, зазначені положення закону місцевим судом дотримано, а висновки про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 296 КК України з одночасної кваліфікацією за нормою закону, яка передбачає відповідальність за умисне заподіяння тілесних ушкоджень, належним чином умотивовано.

Висновки щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за статтею, яка передбачає відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (ст. 296 КК України, суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 (справа 288/1158/16-к) викладено поняття хуліганства та визначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на інші кримінальні правопорушення, зокрема на ті, які посягають на здоров`я людини. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 установлено, що напередодні між обвинуваченим та потерпілим відбувся конфлікт біля продовольчого ринку у місті Піщанка та вони домовились пізніше зустрітись за межами населеного пункту на території колишньої АЗС. Під час зустрічі ОСОБА_7 вистрілив у ОСОБА_10 на ґрунті особистого конфлікту, який виник між ними раніше.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_10 , прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК України, натомість були зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, - за частиною другою статті 125 КК України.

Висновки щодо рішення суду про звільнення від покарання нга підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, яка полягає у тому, що місцевий суд у даному провадженні мав прийняти рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі та до дня набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Також за змістом ч. 5 ст. 74 КК України особа за вироком суду може бути звільнення від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

У цьому провадженні обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав провину у інкримінованому злочині, взагалі заперечував свою причетність до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Натоміть місцевий суд дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та при цьому встановивши, що на момент судового розгляду минули строки давності, визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, дійшов вірного висновку про необхідність ухвалення вироку, у якому зазначив рішення про визнання особи винуватою та звільнив від покарання на підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України.

Рішення щодо процесуальних витрат

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат віднесені, з-поміж інших, витрати, пов`язані із залученням експертів.

У цьому провадженні під час досудового розслідування проведені експертизи: вибухо-технічна експертиза № 135 від 30.07.2020; вибухо-технічна експертиза № 137 від 31.07.2020; судова експертиза зброї № 232 від 10.07.2020; судова експертиза зброї № 233 від 14.07.2020; технічна експертиза № 5122/20-21 від 26.08.2020.

Згідно довідок про витрати на залучення експертів, загальна вартість проведення останніх складає 9643 (дев`ять тисяч шістсот сорок три) гривні 50 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки у цьому провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 ухвалено обвинувальний вирок, з огляду на положення ст. 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Крижопільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000225, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.16.2020 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині вирішення питання процесуальних витрат.

Резолютивну частину вироку доповнити вказівкою про стягнення із ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів:

-3269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок на проведення вибухо-технічної експертизи № 135 від 30.07.2020;

-4249 (чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 70 копійок на проведення вибухо-технічної експертизи № 137 від 31.07.2020;

-653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок на проведення судової експертизи зброї № 232 від 10.07.2020;

-653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок на проведення судової експертизи зброї № 233 від 14.07.2020;

-817 (вісімсот сімнадцять) гривень 20 копійок на проведення судової технічної експертизи № 5122/20-21 від 26.08.2020,

а всього 9643 (дев`ять тисяч шістсот сорок три) гривні 50 копійок.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: