ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/86/25 Справа № 698/586/19 Категорія: ч. 1 ст. 135 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченогоОСОБА_8
захисникаОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000033 за апеляційною скаргою прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав, Київської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх доньок, з середньою освітою працюючого на посаді електромонтера лінійних споруд Богуславського вузла зв`язку, раніше не судимого, -

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

У задоволенні клопотання ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України відмовлено.

Речові докази залишено у матеріалах кримінального провадження.

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він 16.02.2018 року, близько 17 години 40 хвилин, в порушення вимог пунктів 2.9 а), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», іноземний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Козацькій в смт Катеринопіль Черкаської області, у напрямку с. Шестакове, знаходячись поблизу електроопори №19, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по проїзній частині в попутному напрямку, спричинивши їй тілесні ушкодження, таким чином поставивши ОСОБА_10 у небезпечний для життя стан.

Після чого, ОСОБА_8 зупинився та вийшов із керованого ним автомобіля, підійшов до потерпілої, переконався в її безпорадному стані, внаслідок завданих їй в ході наїзду автомобілем «Volkswagen Passat», іноземний номерний знак НОМЕР_1 тілесних ушкоджень, завідомо знаючи та усвідомлюючи, що потерпіла позбавлена можливості самостійно вжити заходів для самозбереження, маючи змогу надати їй допомогу, де залишив її в небезпечному для життя стані, в порушення вимог пунктів 2.10. а), г) Правил дорожнього руху, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги чи уповноважений підрозділ Національної поліції, та з місця пригоди зник.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень відразу померла на місці події.

Згідно висновків експертів №05-9-02/56 від 17.02.2018 та №05-9-02/56-83 від 05.07.2019 ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, що ускладнилось розвитком шоку, які виникли унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, після отримання яких відразу настала смерть. Враховуючи численність та тяжкість тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 вказує на те, що своєчасність надання медичної допомоги не надало б ніякого результату.

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення, оскільки потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок контакту з транспортним засобом яким керував ОСОБА_8 та від отриманих тілесних ушкоджень відразу померла на місці події. Судом першої інстанції зазначено, що дані обставини унеможливлюють інкримінування ОСОБА_8 дій (бездіяльності), передбаченої диспозицією ч. 1 ст. 135 КК України, яка передбачає, що дії винного можуть поставити потерпілого у небезпечний для життя стан, в той час, як у даному випадку дії ОСОБА_8 призвели до смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, при проведенні під час досудового розслідування експертиз в сумі 3544,28 грн. Вирішити долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.7,9,374 КПК України упереджено підійшов до оцінки діяння ОСОБА_11 , здійснив неправильне тлумачення закону, зокрема ч.1 ст.135 КК України, яке суперечить його точному змісту, не застосував закон, який підлягає застосуванню та не здійснив оцінку доказів, наданих стороною обвинувачення.

Для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 135 КК України не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю чи здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК України. Крім того не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Дослідженими під час судового розгляду доказами є повністю доведеним той факт, що ОСОБА_8 після вчинення ДТП, не надавши будь-якої допомоги ОСОБА_10 , яка унаслідок отриманих тілесних ушкоджень її потребувала, не викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції, самовільно покинув місце пригоди, залишивши потерпілу у небезпечному для життя стані, що свідчить про невиконання ним обов`язку, передбаченого 2.10 г) ПДР України: вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги.

У своїх показання обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що наблизився до потерпілої на відстань приблизно 1 м. та, оскільки, не мав з собою засобів зв`язку, для повідомлення про подію відповідних служб, покинув місце пригоди. Однак, будь якої допомоги потерпілій надати не намагався, та навіть при отриманні доступу до засобів зв`язку він ніяких служб про дорожньо-транспортну пригоду не повідомляв.

Ненадання оцінки судом доказам, наданим прокурором під час проведення судового слідства призвело до неправильної оцінки ситуації в цілому.

Суд зазначає, що діяння обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за іншою частиною статті кримінального закону, водночас докази, надані стороною обвинувачення свідчать про відсутність підстав для кваліфікації за іншою частиною ст. 135 КК України.

Суд першої інстанції не вказує з яких підстав не бере письмові докази до уваги та з яких підстав дійшов до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, та заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Також згідно з положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Місцевий суд постановивши виправдувальний вирок прийшов до висновку, що диспозиція ч.1 ст.135 КК України не передбачає настання тяжких наслідків у виді заподіяння смерті особі, які мають місце у даній справі, а отже, не охоплюється диспозицією вказаної частини статті кримінального закону за якою органом досудового розслідування проведено кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 . При цьому, вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок контакту з транспортним засобом яким керував ОСОБА_8 та від отриманих тілесних ушкоджень відразу померла на місці події. Дані обставини, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють інкримінування ОСОБА_8 дій (бездіяльності), передбаченої диспозицією ч. 1 ст. 135 КК України, яка передбачає, що дії винного можуть поставити потерпілого у небезпечний для життя стан, в той час, як у даному випадку дії ОСОБА_8 призвели до смерті потерпілої ОСОБА_10 , проте колегія суддів вважає такий висновок неправильним.

Згідно з приписами ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд.

Як вказує усталена судова практика, зокрема судова практика Верховного Суду, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння. За своєю суттю та змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінальними процесуальними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 135 КК України настає за вчинення завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, полягає у тому, що людина, при наявності у неї можливості надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, і вказане свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

За змістом статті 135 КК України поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України, є особа, яка в тому числі, мала можливість надати допомогу потерпілому незалежно від наслідків спричинених потерпілому тілесних ушкоджень та повідомити про стан потерпілого іншим особам або установам.

Об`єктивна сторона залишення в небезпеці характеризується двома видами злочинної бездіяльності: 1) бездіяльність-невтручання, що полягає у невиконанні особою обов`язку щодо надання необхідної допомоги потерпілому, який перебуває у небезпечному для життя стані й позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження, коли небезпека виникла незалежно від суб`єкта цього злочину; 2) змішана бездіяльність - бездіяльність щодо надання допомоги потерпілому особою, яка сама поставила його в небезпечний для життя стан.

Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), яку вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Бездіяльність за своїми соціальними та юридичними властивостями тотожна діянню, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.

Кримінальна відповідальність за злочинну бездіяльність настає лише за таких умов: на особу було покладено спеціальний обов`язок вчинити активні дії, якими було б відвернене настання суспільно небезпечного наслідку; у особи була реальна можливість у даній конкретній ситуації вчинити відповідні активні дії і запобігти настанню суспільно небезпечних наслідків.

Обов`язок вчинити певні дії (діяти певним чином) може випливати з різних підстав: із закону або з іншого нормативного акта; із професійних або службових функцій особи; із договору; із родинних відносин; із попередньої поведінки особи, якщо вона своїми діями створює небезпеку для іншої особи і внаслідок цього зобов`язана надати їй допомогу.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Ставлення суб`єкта злочину до наслідків кримінального правопорушення завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

При цьому, мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають.

Моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Для кваліфікації за цим законом не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю чи здоров`ю особи.

Навіть у випадках, коли через несумісну із життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК України. Для кваліфікації дій за цією нормою закону України про кримінальну відповідальність не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Наведеної правової позиції притримується й Верховний Суд, правові висновки якого з цього приводу висловлені касаційним судом у постановах Верховного Суду у справах № 552/6700/17, № 711/798/18, № 742/1479/19.

Провівши у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 за клопотанням прокурора повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України при наступних обставинах.

16.02.2018 року, близько 17 години 40 хвилин, в порушення вимог пунктів 2.9 а), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», іноземний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Козацькій в смт Катеринопіль Черкаської області, у напрямку с. Шестакове, знаходячись поблизу електроопори №19, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по проїзній частині в попутному напрямку, спричинивши їй тілесні ушкодження, таким чином поставивши ОСОБА_10 у небезпечний для життя стан.

Після чого, ОСОБА_8 зупинився та вийшов із керованого ним автомобіля, підійшов до потерпілої, переконався в її безпорадному стані, внаслідок завданих їй в ході наїзду автомобілем «Volkswagen Passat», іноземний номерний знак НОМЕР_1 тілесних ушкоджень, завідомо знаючи та усвідомлюючи, що потерпіла позбавлена можливості самостійно вжити заходів для самозбереження, маючи змогу надати їй допомогу, де залишив її в небезпечному для життя стані, в порушення вимог пунктів 2.10. а), г) Правил дорожнього руху, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги чи уповноважений підрозділ Національної поліції, та з місця пригоди зник.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень відразу померла на місці події.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 пояснив, що в день, коли трапилася дорожньо-транспортна пригода він був на святкуванні дня народження свого тестя в селищі Катеринопіль. Під час святкування вжив декілька чарок горілки, але не відчуваючи стану сп`яніння, вирішив з`їздити за цигарками у магазин. Часу точно не пам`ятає, але вже було темно, коли він, взявши автомобіль марки «Volkswagen Passat», який був у його користуванні поїхав у магазин. Приїхавши до магазину виявив, що забув вдома у тестя гроші та вирішив повернутися за ними. Повертаючись, рухався автомобілем по вул. Козацькій у селищі Катеринопіль зі швидкістю близько сорок-п`ятдесят кілометрів на годину, вважаючи її безпечною. Побачив попереду щільний туман, якого до цього не було. В`їхав в туман, використовуючи режим далекого світла фар. Після цього переключив світло фар у режим ближнього світла, оскільки щільність туману була такою, що роздільну смугу на дорозі було видно лише на відстані п`ять - десять метрів перед автомобілем. Через декілька секунд руху в тумані побачив тріщину, що раптово виникла на лобовому склі та почув звук удару об кузов автомобіля. Зупинився вийшов з машини та побачив, що дорожнє полотно є мокрим. Далі побачив, що на деякій відстані від обочини лежить тіло людини. Підійшов до вказаного тіла на відстань близько одного метра та вдивившись, побачив, що людина не подає жодних ознак життя. Не маючи при собі телефону, якого забув вдома у тестя, вирішив залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та повідомити про неї після повернення до оселі тестя. Повернувшись повідомив членам родини про вчинення дорожньо-транспортної пригоди і останні зателефонували в поліцію.

Колегія суддів вважає, що показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та як він пояснив, що після наїзду на пішохода ОСОБА_10 , він виявивши, що потерпіла не подає ознак життя, не викликав швидку медичну допомогу і працівників поліції та залишив місце ДТП.

Також, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.135 КК України підтверджується наступними письмовими доказами:

-даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.02.2018, схемою ДТП та таблицею зображень, відповідно до якого 16.02.2018 в період часу з 21 год. 30 хв. до 00 год. 30 хв. за участі понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 із участю спеціаліста ОСОБА_14 , старшим слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_15 за заявою (повідомленням) в смт.Катеринопіль на вул.Козацька, без присутності інших осіб, в темну пору доби при температурі повітря 0 t?C в напрямку Катеринопіль до Шестакове здійснено огляд місця ДТП, що знаходиться на вул.Козацька, смт.Катеринопіль, дорога горизонтальна, пряма, покриття мокрий асфальтобетон, виявлено слід протектора шини знаходиться на відстані 4,7 м. від уламка та на відстані 0,0 м. від краю проїзної частини довжина даного сліду 10,0 м.; виявлено відокремлений від транспортного засобу, уламок дзеркала (н/с №1), який знаходиться на відстані 12,8 м. від електроопори №19 та на відстані 0,15 м. від краю проїзної частини та інші уламки позначені на план схемі; виявлено труп та встановлено відомості щодо нього - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з зазначенням його місця знаходження, розміщення щодо елементів дороги. Вказано про вилучення з місця ДТП уламків, сліду протектора шини; у процесі огляду складено план схема та зазначено про застосування фотоапарату (т.2 а.с.70-90);

-даними протоколу огляду місця події від 17.02.2018 та фототаблиць до нього, відповідно до якого 16.02.2018 в період часу з 21 год. 30 хв. до 00 год. 30 хв. в темну пору доби при штучному освітленні, за участі понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , за участі старшого інспектора-криміналіста ОСОБА_14 , слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 за допомогою фотоапарату, дактилоскопічного порошку «Малахі», проведено огляд місця події та встановлено проїзну частину по вул.Озірна, смт.Катеринопіль Черкаської області поблизу домоволодіння №2 знаходився легковий автомобіль «Фольцваген Пасат» синього кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Автомобіль знаходився в нерухомому стані із непрацюючим двигуном, та в ході зовнішнього огляду цього автомобіля були виявлені механічні пошкодження: розбита права блок-фара головного світла автомобіля, пошкоджена пластикова решітка в правій нижній частині переднього бампера, на правій частині капоту автомобіля наявна механічна деформація у вигляді вм`ятини із напрямком деформуючих зусиль із зовні в середину, в правій частині пошкоджено лобове скло. Епіцентр дії руйнуючих зусиль розташований в правій нижній частині лобового скла напрямок деформуючих зусиль із зовні всередину, пошкоджений корпус правого бокового дзеркала заднього виду яке відломане в місці технологічного кріплення залишки елементів вказаного дзеркала висять на електричному дроті приводу регулювання положення дзеркала. Також проти переднього пасажирського сидіння наявний дрібний осип скла із переднього лобового скла.

Разом з тим, в ході зовнішнього детального огляду пошкодженої правої блок-фари головного світла автомобіля були виявлені сліди речовини бурого кольору, а саме у її верхній та нижній частині; на лобовому склі із зовнішньої сторони в області його пошкодження, а саме в правій нижній частині виявлено сліди речовини бурого кольору зразки, які були вилучені на марлеві тампони та поміщені до сейф-пакетів. Також було виявлено та вилучено чотири сліди папелярних узорів із зовнішніх поверхонь кузова автомобіля та поміщені до сейф-пакетів. Спеціаліст та поняті погодилися зі змістом протоколу будь яких зауважень чи незгоди не висловили, що засвідчили своїми підписами (т.2 а.с.91-110);

-даними розписки ОСОБА_19 від 16.02.2018 відповідно до якої вона надала добровільну згоду на огляд працівниками поліції автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_2 , що перебуває у її власності (т.2 а.с.111);

-даними висновку судово-медичної експертизи №05-9-02/56 від 17.02.2018 відповідно до якого смерть ОСОБА_10 , 1989 р.н. настала в результаті поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок що ускладнилось розвитком шоку. При експертизі трупа виявлені наступні ушкодження: черепномозкова травма у вигляді: крововилову під м`яку мозкову оболонку мозочка, перелом кісток черепа, крововилив в м`які покрови голови з внутрішнього боку, забійна рана в тім`яній ділянці; закрита травма органів грудної клітки у вигляді: численних переломів ребер з права з ушкодженням пристінкової плеври, розрив правої легені, забій правої та лівої легень; переломи велико та малогомілкових кісток лівої та правої гомілок, забій рани на внутрішній поверхні правої гомілки, на зовнішній поверхні лівої гомілки, на задній поверхні лівої гомілки, садно на задній поверхні правої гомілки; крововиливи в глибокі м`язи лівої та правої гомілок.

Ці ушкодження за твердженням експерта утворились внаслідок дії твердих тупих предметів (предмета) чи при ударі об такі предмети (предмет). Черепно-мозкова травма, закрита травма органів грудної клітки, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Перелом велико та малогомілкових кісток лівої та правої гомілок, забійні рани на внутрішній поверхні правої гомілки, на зовнішній поверхні лівої гомілки, на задній поверхні лівої гомілки, садно на задній поверхні правої гомілки носять ознаки середніх тілесних ушкоджень.

Крововиливи в глибокі м`язи лівої та правої гомілок носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження виявлені та тілі ОСОБА_10 знаходяться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_10 етилового спирту не виявлено. Характер та локалізація виявлених при дослідженні група ушкоджень дають підставу вважати, що потерпіла в момент первинного контакту з автомобілем знаходилась у вертикальному положенні спиною та можливо дещо лівим боком до передньої частини автомобіля, або в положеннях наближених до такого (т.2 а.с.113-115).

-даними висновку судової експертизи технічного стану транспортних засобів №4/284 від 23.03.2018, у ході якої дослідженню піддали технічних стан автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_2 , та надано висновок про те, що до моменту ДТП деталі рульового керування, ходової частини та робочої гальмівної системи автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_2 , знаходилися у працездатному стані; до моменту ДТП деталі рульового керування, ходової частини та робочої гальмівної системи автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_2 знаходилися у працездатному стані (т.2 а.с.118-122)

-даними протоколу огляду речей транспортного засобу від 15.03.2018 з додатками, згідно з яким у зазначену дату в період часу з 18.00 год. до 19.00 год. на території Катеринопільського ВП ГУНП в Черкаській області за участі водія ОСОБА_8 та в присутності понятих, слідчий оглянув автомобіль «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_2 на наявність пошкоджень. Відомості про виявлені пошкодження у даного транспорту, їх розмір та локалізація були занесені до протоколу та вилучено передню праву блок фару автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_2 , яку в подальшому постановою слідчого було визнано речовим доказом (т.2 а.с.123-128);

-даними додаткової судово-медичної експертизи №05-9-02/56-83 від 05.07.2019 відповідно до якої на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , 1989 р.н., даних судово-медичних експертиз, відомих обставин випадку, експерт прийшов до висновку, що виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_10 могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди. Смерть потерпілої ОСОБА_10 настала відразу після отримання виявлених тілесних ушкоджень. Враховуючи чисельність та тяжкість виявлених тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 вказує на те, що своєчасне надання медичної допомоги не надало б ніякого результату (т.2 а.с.134);

-даними протоколу слідчого експерименту від 05.06.2019 та схемою, таблицями зображень до нього, згідно з яким у зазначену дату в період часу з 20.45 год. до 22.30 год. по вул. Козацькій, смт Катеринопіль, Черкаської області в темну пору доби на проїзній частині дороги в мокрому стані, заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Черкаській області майором поліції ОСОБА_20 проведено слідчий експеримент по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.02.2018 по вул.Козацька, смт.Катеринопіль Черкаської області, за участі водія ОСОБА_8 , спеціаліста ОСОБА_21 та понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Під час проведення слідчого експеременту ОСОБА_8 показав, що він рухався на автомобілі «Фольцваген Пасат» по вул.Козацька в смт.Катеринопіль Черкаської області у напрямку с.Шестакове, зі швидкістю 50 км/год з увімкненим ближнім світлом фар, на відстані 0,5 м. від правого краю проїзної частини вулиці. Місце наїзду на пішохода ОСОБА_10 знаходиться на проїзній частині вул.Козацька, на відстані 15,2 м. від електроопори #19 та 0,9 м. від правого краю проїзної частини дороги. Об`єктивно можливість виявити з робочого місця водія автомобіля «Фольцваген Пасат» на ближньому світлі фар, пішохода, складає 22,1 м., в даний момент видимість елементів проїзної частини дороги складає 33,2 м. Чи рухався пішохід чи знаходився у нерухомому стані ОСОБА_8 вказати не зміг (т.2 а.с.135-139);

-даними висновку судової автотехнічної експертизи №4/356 від 25.06.2019 про те, що місце наїзду на пішохода знаходиться на проїзній частині вул.Козацька смт.Катеринопіль, перед початком утворення уламків дзеркала (позначка 1 на схемі до протоколу ОМП від 16.02.2018); за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, водій автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог пп.12.2.;12.3. Правил дорожнього руху України; у момент виникнення небезпеки руху, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода в умовах місця пригоди, за умови, що пішохід перебував як у нерухомому стані так і рухався у темпі спокійної ходи, по напрямку руху автомобіля, за табличними даними, щодо осіб відповідної категорії; у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених у постанові слідчого вихідних даних, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є можливість виявлення водієм автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 перешкоди для руху у вигляді пішохода на проїзній частині, на відстані меншій за відстань, яка необхідна для уникнення наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, за умови, що пішохід перебував як у нерухомому стані так і рухався у темпі спокійної ходи, по напрямку руху автомобіля, за табличними даними, щодо осіб відповідної категорії (т.2 ст.142-147).

Аналізуючи та оцінюючи у своїй сукупності докази, надані сторонами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена. Прийшовши до такого висновку, суд апеляційної інстанції враховує висновки судових експертиз, покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, які у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України поза розумним сумнівом.

Порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху, а саме п. 2.10. а) г) Правил дорожнього руху України, те що він керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», іноземний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по проїзній частині в попутному напрямку, спричинивши їй тілесні ушкодження, а саме, поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок що ускладнилось розвитком шоку, що призвели до смерті, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої допомоги чи уповноважений підрозділ Національної поліції, та з місця пригоди зник.

Дії ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції кваліфікує за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18. 01.1978 та «Коробов проти України» від 21.10.2011, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

На підставі досліджених матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обвинувачення ОСОБА_8 поза розумним сумнівом доведено.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку місцевого суду з ухваленням нового обвинувального вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність однієї обтяжуючої обставини вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, тому вважає необхідним призначити ОСОБА_8 основне покарання 1 рік позбавлення волі, відповідно до санкції ч.1 ст.135 КК України, так як саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Колегія суддів не знаходить підстав для визначення більш м`якого покарання.

Разом з тим, на час постановлення апеляційним судом вироку минули строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України, санкція якої як на даний час, так і станом на 16.02.2018 передбачала покарання у виді обмеження волі на строк до двох років або позбавлення волі на той самий строк.

З огляду на вказану санкцію та відповідно до ч.1 ст.135 КК України в редакції станом на 16.02.2018 вчинене ОСОБА_8 діяння було віднесене до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Однак, відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України в редакції, яка є чинною на час апеляційного розгляду, вчинене ОСОБА_8 діяння віднесено до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України, в редакції на 16.02.2018, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Такий же строк передбачає і п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції станом на день апеляційного розгляду, а саме особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене ОСОБА_8 діяння становить 3 роки.

Початком перебігу строку давності є день, коли було вчинено кримінальне правопорушення, тобто в даному випадку перебіг цього строку розпочався 16.02.2018 і закінчився відповідно 16.02.2021.

Аналізуючи процесуальну поведінку ОСОБА_8 під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що перебіг строку давності не зупинявся, оскільки апеляційному суду сторона обвинувачення не надала жодних даних про те, що з дня вчинення злочину і до дня апеляційного розгляду справи обвинувачений вчиняв нові злочини чи перебував у розшуку. Також, з матеріалів справи слідує, що з підстав ухилення обвинуваченим від суду жодного разу провадження не зупинялося.

Таким чином, на час апеляційного розгляду строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ч.1 ст.135 КК України сплив.

За таких обставин, апеляційний суд має підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання, а тому відповідно до ч. 5 ст.74 КК України зобов`язаний звільнити його від покарання.

Разом з тим, долю речових доказів по справі, щодо яких є відповідні постанови із зазначенням місця їх перебування, вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Згідно вимог ст.124 КПК України з ОСОБА_8 на користь держави підлягають стягненню витрати за проведення експертиз у розмірі 3 544 грн. 08 коп.

Цивільний позов у справі не був заявлений.

Враховуючи наведені висновки апеляційного суду апеляційна скарга прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, п.3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України і призначити покарання за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтвердженні витрати за проведення експертиз у розмірі 3 544 грн. 08 коп.

Речові докази по справі:

-чотири сліди папілярних візерунків рук, які поміщені до сейфу пакету №4260006, марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору з передньої правої блок фари, який поміщений до сейфу пакету №3441348, марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору з лобового скла автомобіля, який поміщений до сейф пакету №3441349, уламки скла зі слідами речовини бурого кольору, які поміщені до сейф пакету №341347, виявлені та вилучені з автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 , 17.02.2018 під час огляду місця події у домоволодінні АДРЕСА_2 , що знаходяться в камері речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області знищити;

-автомобіль «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території Катеринопільського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області передати ОСОБА_19 , як власниці;

- уламки транспортного засобу та слід протектора шин автомобіля 16.02.2018 по вул.Козацька смт.Катеринопіль Черкаської області, і передню праву блок фару автомобіля «Фольцваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 , що знаходяться в камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області знищити.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді