Справа № 574/185/25
Провадження № 1-кп/574/111/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0000734 від 15.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.12.2024 за № 473 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та враховано таким, що з 15.12.2024 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.09.2024 № 354 капітана ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , зараховано на всі види забезпечення, та враховано таким, що з 25.09.2024 справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно положень ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_3 .

Під час проходження військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_3 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 08 години 00 хвилин 15.01.2025, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 біля АДРЕСА_2 , у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та інших, відкрито відмовився виконати письмовий наказ у формі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 16дск від 14.01.2025, доведений заступником командира 3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_6 , а саме: прибути в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в район населеного пункту АДРЕСА_3 , з метою виконання бойових завдань.

Відкрита відмова солдата ОСОБА_3 , виконати письмовий наказ у формі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 16дск від 14.01.2025, потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та пояснив, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника. 15.01.2025 року він, перебуваючи на території тимчасового розташування свого підрозділу біля с. Атаманське, Конотопського району, Сумської області, в присутності інших військовослужбовців вказаної військової частини відмовився виконати бойове розпорядження командира від 16.01.2025 року відправитись для виконання бойових завдань на Курському напрямку на території рф. При цьому об`єктивних обставин, які б унеможливлювали виконання вказаного бойового розпорядження у нього не було.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Заслухавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, приймаючи до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого злочину, викладених в обвинувальному акті, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують обвинуваченого.

При цьому судом було з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження змісту цих обставин, не встановлено сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За наведеного, суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в описовій частині вироку, доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України, як відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

В якості обставин, що пом`якшують покарання суд враховує щире каяття обвинуваченого, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, та висловив жаль з приводу скоєного та готовність понести покарання у виді позбавлення волі, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як він правдиво повідомив про обставини його вчинення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого, який є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, враховуючи декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також беручи до уваги позицію прокурора про необхідність застосування при призначенні покарання ст.69 КК України, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування положень ст.69 КК України і призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.402 КК України.

Враховуючи, що суд призначає обвинуваченому реальне покарання в виді позбавлення волі, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу повністю не перестали існувати, з метою забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та виконання вироку суду, суд вважає за доцільне обраний останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15.01.2025 року до набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 15.01.2025 року.

Відповідно до ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15.01.2025 року до дня набрання вироком суду законної сили з розрахунку, що відповідно ч.5 ст. 72 КК України, одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі 30 днів з моменту проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1