печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/28774/24-к від 04.07.2024 у кримінальному провадженні № 0000387 від 15.02.2024,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/28774/24-к від 04.07.2024 у кримінальному провадженні № 0000387 від 15.02.2024.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється юсудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000387 від 15.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

22.05.2024 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000387 від 15.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було вилучено транспортний засіб марки "BMW Х6" д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2024 у справі № 757/28774/24-к пр. 1-кс-25675/24 накладено арешт на автомобіль марки "BMW Х6" д.н.з. НОМЕР_1 , V1N: НОМЕР_2 , шляхом заборони володіти, користуватись та розпоряджатись.

Сторона захисту вважає, що арешт, накладений на автомобіль марки "BMW Х6" д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 підлягає скасуванню, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Прокурор Офісу Генерального прокурор, прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000387 ОСОБА_5 через канцелярію суду подав заперечення на вказане клопотання, просив відмовити, зазначивши, що особа втретє звертається з таким клопотанням. Під час розгляду первинного клопотання у справі № 757/60611/24-к, який відбувся 15.01.2025, слідчий суддя відмовив у його задоволенні. Крім цього, 02.04.2025 відбувся розгляд клопотання у справі № 757/6801/25-к під головуванням слідчого судді ОСОБА_6 , наразі проголошення судового рішення не відбулось.

Особа, яка звертається з клопотанням, просить скасувати арешт, оскільки наразі відпала потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження. На обґрунтування своїх вимог представник власника майна покликається на роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а також на практику Європейського Суду з прав людини. Підсумовує свої обґрунтування представник власника майна тим, що автомобіль не є знаряддям вчинення злочину, не зберіг слідів злочину на собі, не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ обставин, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні, не є об`єктом кримінального правопорушення.

Автомобіль, який вилучили під час обшуку приміщення, в якому тривало вчинення кримінального правопорушення до його переривання органами правопорядку України, належав на праві приватної власності іноземцю ОСОБА_7 . У день розгляду клопотання прокурора про арешт цього автомобіля, тобто 04.07.2024, цей іноземець уклав договір купівлі-продажу вилученого автомобіля. Покупцем стала дружина продавця (копія актового запису про шлюб додається). Тобто з клопотанням про скасування арешту майна звертається дружина чоловіка, у якого вилучили автомобіль на місці вчинення кримінального правопорушення, та який перевіряється органом досудового розслідування на причетність до події кримінального правопорушення.

Метою звернення прокурора з клопотанням про арешт майна є запобігання можливості відчуження такого майна, яке має ознаки речового доказу. Факт продажу автомобіля особою, у якої його вилучили, свідчить про настання ризику відчуження майна, для ненастання якого прокурор і звернувся з клопотанням про арешт майна. З наведеного випливає, що продаж автомобіля в день, який співпадає з днем розгляду і проголошення ухвали слідчого судді про арешт майна, свідчить про явні ознаки фраудаторності договору купівлі-продажу, тобто укладеного з метою перешкодити стороні обвинувачення виконати завдання кримінального провадження, та свідчить про нелегітимну мету використати інститут скасування арешту майна, передбачений ст. 174 КПК України, для відновлення права користування, володіння та розпорядження арештованим автомобілем.

Особа, яка звертається з клопотанням, обґрунтовує його тим, що автомобіль протягом року перебуває у розпорядженні органу досудового розслідування і вказаного часу було достатньо для його огляду та проведення інших слідчих дій.

З метою відшкодування майнової шкоди, яку завдано потерпілим кримінальним правопорушенням, за рахунок арештованого майна слідчий призначив автотоварознавчу експертизу, яка наразі триває. У межах цієї експертизи судовий експерт надіслав клопотання, копія якого додається. Таким чином арешт автомобіля підлягає збереженню, оскільки автомобіль - речовий доказ є об`єктом експертного дослідження.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали клопотання, заперечення прокурора, слідчий суддя встановив такі обставини, та дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріалами встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000387 від 15.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє група осіб, до складу якої входять громадяни України та іноземці з Латинської Америки, зокрема з Перу, Еквадору, Колумбії та інші, які організовували та забезпечують діяльність шахрайських call-центрів. Учасники зазначеної групи незаконно купують інформаційні бази, які містять персональні дані зацікавлених у криптовалюті осіб. В подальшому оператори call-центрів, шляхом обману під виглядом залучення інвестицій заманюють переважно громадян Іспанії та країн Латинської Америки вкладати кошти в криптовалюту. В подальшому оператори надають потерпілим реквізити криптогаманців, на які останнім необхідно перерахувати власні кошти та криптовалюту. Спочатку віртуальні активи надходять на холодний гаманець. З метою приховування слідів зазначених операцій та запобігання їх відстеженню, члени зазначеної групи перекидають активи на інший холодний гаманець, після чого пересилають на гарячі гаманці відомих криптобірж, для подальшого переведення у готівку та використання для власних потреб. Після отримання коштів від інвесторів, оператори цих call-центрів повідомляють, що транзакція не пройшла і більше не контактують з потерпілими. З 2019 року до лютого 2022 року ці call-центри працювали на території м. Києва (у приміщеннях бізнес-центру «Арена Сіті» та торговельного центру «Мармелад»), після чого переміщені до м. Львова та Львівської області, де знаходяться на цей час.

З показів свідків у кримінальному провадженні встановлено, що організаторами вчинення вказаних злочинів є:

- громадянин Перу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання, користується номером мобільного телефону НОМЕР_3 , проживає у місті Львів або Львівській області;

- громадянин Перу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, користується номером мобільного телефону НОМЕР_4 , проживає у місті Львів або Львівській області.

Так, ухвалою слідчого судді від 04.07.2024 у справі № 757/28774/24-к, серед іншого, накладено арешт на майно, а саме: на автомобіль BMW X6 д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_2 (належить ОСОБА_7 ).

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2024, при накладенні арешту у слідчого судді були наявні обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається заявника, які свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000387 від 15.02.2024.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_7 обумовлене законними критеріями, тобто вчинено з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідно принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_7 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/28774/24-к від 04.07.2024 у кримінальному провадженні № 0000387 від 15.02.2024 - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1