Справа № 1-і/593/16/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої -судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши в залі суду м. Бережани клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного 05 червня 2025року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Рекшин Бережанського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, інваліда 3 групи, не депутата, судимого 06.02.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі; 16.08.2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст. 263, 70 КК України до 4 років та 4 місяців позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В :

28 липня 2025 року на розгляд Бережанського районного суду Тернопільської області надійшло кримінальне провадження, внесене 05 червня 2025року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Також 29 липня 2025 року процесуальний прокурор у даному кримінальному провадженні звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, термін дії якого спливає 4 серпня 2025 року, оскільки завершити розгляд справи до вказаного строку не представляється можливим, а змінювати обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою вважає недоцільним.

У поданому клопотанні прокурор зазначив, що досудовим розлідуванням, проведеним по кримінальному провадженні № 0000159, внесеному 05 червня 2025року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим за вчинення майнових корисливих злочинів проти власності на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 05 червня 2025 року, близько 11 год. 30 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , проходячи повз магазин «Діана», який розміщений в м.Бережани Тернопільського району Тернопільської області, по вул.Чорновола,13/1, побачив залишений ОСОБА_6 на підвіконнику магазину, мобільний телефон марки Iphone 11 моделі А2221, об`ємом пам`яті 64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , внаслідок чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про дію в Україні воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, підійшов до будівлі магазину шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_6 зайшла у приміщення магазину, викрав з підвіконника мобільний телефон Iphone 11 моделі А2221, об`ємом пам`яті 64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , вартістю 7907 гривень 67 копійок, який заховав у кишеню, після чого негайно покинув місце вчинення кримінального правопорушення, вимкнувши викрадений мобільний телефон, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим мобільним телефоном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 7904 (сім тисяч дев`ятсот чотири) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.

Таким чином ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування 07 червня 2025року ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 21год.50 хв. 04 серпня 2025 року включно з правом внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

28.07.2025року, з урахуванням положень ст.ст. 283, 291 КПК України, обвинувальний акт з додатками скеровано до Бережанського районного суду для розгляду по суті.

У поданому клопотанні прокурор зазначив, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, найбільш вагомими з яких є:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_6 від 05 червня 2025року, з якого встановлено, що 05 червня 2025року, близько 11:30 години, вона перебувала у м.Бережани на вул.Чорновола, 13, де здійснювала продаж квітів, а так як їй заважав її мобільний телефон Iphone 11, вона тимчасово поставила його на підвіконник магазину, а сама зайшла у середину магазину та повернувшись орієнтовно до 10 хвилин, виявила відсутність свого мобільного телефону, який поруч магазину знайти не змогла, а коли зателефонувала на свій мобільний номер, телефон вже був вимкнутим, а тому зрозумівши, що телефон викрали, вона зателефонувала на лінію 102 та повідомила про даний факт поліцію;

- протоколом огляду місця події від 05.06.2025року, в ході якого ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: с.Дибще, Тернопільської області, вул. Перемоги вказав на місце, де він 05 червня 2025 року заховав викрадений ним мобільний телефон. Так в ході огляду у вказаному господарстві на вікні за дерев`яною перегородкою, було виявлено мобільний телефон Iphone 11 моделі А2221, об`ємом пам`яті 64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , що належить потерпілій ОСОБА_6

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06 червня 2025 року, а саме ОСОБА_4 , в ході в якого останній надав сім-картку мобільного оператора ''Київстар'' із номером телефону НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_6 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.06.2025 року, в якому свідок повідомила, що 05.06.2025 року вона із співмешканцем ОСОБА_4 перебували у м.Бережани, де проходячи вулицею Чорновола, останній побачив біля магазину «Діана» мобільний телефон, який просив її забрати, а потім повернувся та забрав сам, після чого вони пішли із ним у центральну частину м.Бережани, де ОСОБА_4 намагався його розблокувати, а так як хтось телефонував, тому він вимкнув телефон. У подальшому вони добрались до с.Дибще Тернопільського району, де ОСОБА_4 заховав мобільний телефон у закинутому господарстві так як боявся і далі його із собою носити;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_4 , до яких ОСОБА_4 звертався після викрадення мобільного телефону з метою його розблокування та продажу;

- висновком експерта № СЕ-19/120-25/7186-ТВ від 17.06.2025року, яким встановлено вартість викраденого ОСОБА_4 мобільного телефону, що складає 7904,67 грн.;

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

У поданому клопотанні прокурор також зазначив, що відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

У поданому суду клопотанні прокурор зазначив, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від суду (п.1 ч.І ст.177 КПК України).

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК наявний ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий та підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років та усвідомлює про неминучість покарання за вчинення даного злочину. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2) незаконно впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні (п.З ч.1 ст.177 КПК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК наявний ризик незаконного впливу на свідків та експерта у цьому кримінальному провадженні, з метою перешкоджання швидкому, повному та неупередженому судовому розгляду. Вказаний ризик є об`єктивним та полягає у процедурі отримання свідчень від учасників кримінального процесу, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на етапі судового розгляду. Момент безпосереднього отримання судом свідчень та їх дослідження ще не настав;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п.5 ч.І ст.177 КПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК наявний ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність цього ризику обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час офіційно ніде не працевлаштований, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів для забезпечення власного проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисно - корисливих злочинів, у якого судимість не знята та не погашена, що підтверджується вимогою про судимість, окрім того веде частково бродяжницький спосіб життя не маючи сталого місця проживання, та не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить про те, що ОСОБА_4 може продовжувати свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час заявлені ризики не зменшились, а тому виправдовують подальше застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Зважаючи на те, що термін тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 4 серпня 2025 року, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати та забезпечити дотримання обвинуваченим виконання покладених на нього процесуальних обов`язків будь-яким іншим способом ніж тримання під вартою з метою запобіганню виникнення вищевказаних ризиків неможливо, тому, посилаючись на норми КПК України, прокурор у поданому суду клопотанні просив продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлене ним клопотання, просив його задоволити.

Під час розгляду клопотання обвинувачений ОСОБА_4 просив суд врахувати, що він свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнає повністю та шкодує за свої дії, а оскільки заподіяна ним потерпілій шкода відшкодована, бо він у добровільному порядку повернув викрадений мобільний телефон, тому він просив змінити обраний раніше до нього запобіжний захід у виді триманні під вартою на домашній арешт, а він обіцяє сумлінно виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечила, вважає його таким, що не підлягає до задоволення, а тому просила суд змінити обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, а саме: з 21 год. до 7 ранку, оскільки, на її думку, такого запобіжного заходу буде достатньо для забезпечення зазначених прокурором ризиків.

Суд, вивчивши заявлені учасниками судового розгляду клопотання, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому у виді тримання під вартою, слід змінити на цілодобовий домашній арешт, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов'язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що 7 червня 2025 року ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з правом внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560грн..

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку обраного раніше до ОСОБА_4 запобіжного заходу суд враховує особу обвинуваченого, що він хоч раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак повністю відбув призначене судом покарання, що він чесно визнав свою вину та розкаявся у вчиненому та у добровільному порядку повернув викрадене, що ОСОБА_4 через незадовільний стан здоров`я є особою з інвалідністю, а запобіжний захід тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Частиною першою статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтю 177 КПК України.

Суду не надано належних та допустимих доказів, що обвинувачений ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та експертів, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про це просить захисник обвинуваченого.

Крім того, прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Всі посилання щодо неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_4 мають формальний характер.

Допитаний в судовому засіданні батько обвинуваченого ОСОБА_10 запевнив суд про те, що його син ОСОБА_11 у випадку можливої зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт буде проживати у його помешканні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та буде сумлінно виконувати покладені на нього судом обов`язки.

З огляду на вищенаведене, враховуючи в сукупності дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд приходить до висновку, про можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту терміном 60 (шістдесят) діб. Крім цього, суд вважає необхідним заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: здати за наявності на зберігання до Управління державної міграційної служби в Тернопільській області належний йому паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати до суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування із потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Саме такий запобіжний захід, на думку суду, є доцільним та відповідає нормі ст.181 КПК України, якою визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи із вищевкладеного суд враховує той факт, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, те що він хоч не працює, однак внаслідок незадовільного стану здоров`я є особою з інвалідністю, та враховуючи наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання в с. Ясне, де проживає його батько та бабця, та беручи до уваги показання батька обвинуваченого, який запевнив суд, що обвинувчений належним чином буде виконувати покладені на нього судом обов`язки, та враховуючи той факт, що хоч прокурор ставить питання про обрання щодо ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу, однак ним не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, а тому суд вважає доцільним змінити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодбовий домашній арешт та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 176 - 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Замінити обраний раніше щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рекшин Бережанського району Тернопільської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт терміном на шістдесят діб, а саме: до 29 вересня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- здати за наявності на зберігання до Управління державної міграційної служби в Тернопільській області належний йому паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування із потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали становить 60 діб і закінчується 29 вересня 2025 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору, а також направити у ВП №1 ( м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області для здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 7-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено та проголошено о 9 год. 30 хв. 5 серпня 2025 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1