Справа № 517/573/25
Провадження № 1-кп/517/46/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка кримінальне провадження, внесене 01 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Затишшя Фрунзівського району Одеської області, українця, громадянина України, неодруженого, із професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у невстановлений час та місці, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ шляхом вчинення корисливих умисних злочинів, спрямованих на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вступив у злочинну змову з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_6 .

Відповідно до розробленого плану, з метою конспірації та унеможливлення викриття з боку правоохоронних органів, а також забезпечення систематичної незаконної діяльності на території Одеської області, усвідомлюючи, що реалізація злочинного плану, направленого на постійне, систематичне незаконне переправлення осіб через державний кордон України, потребує залучення інших осіб, які будуть об`єднанні загальною метою отримання незаконного прибутку та діяти відповідно до встановленого плану згідно вказівок невстановленої особи на ім`я ОСОБА_6 , не пізніше лютого 2025 року, залучив в якості водія ОСОБА_4 , якому довів план злочинної діяльності, згідно якого роль невстановленої особи на ім`я ОСОБА_6 полягала у пошуку осіб, які бажають незаконно перетнути державний кордон України та надає їм географічні координати куди їм треба добратись, а ОСОБА_4 в свою чергу повинен їх забирати з вказаних географічних координатів та довозити до місця наближеного до Державного кордону України.

Так, 29.03.2025, з метою реалізації спільного злочинного плану, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_6 , із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «Телеграм» зв`язався з ОСОБА_7 . В ході телефонної розмови невстановлена особа на ім`я ОСОБА_6 , повідомила ОСОБА_7 про те, що має зв`язки та може організувати і здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдови, за грошову винагороду.

У подальшому, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_6 , з метою доведення свого умислу до кінця, в ході телефонних розмов, демонстрував свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавав поради та вказівки щодо дій ОСОБА_7 в момент самого незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_7 повинен буде заплатити грошові кошти в сумі 10000 доларів США після безпосереднього перетину державного кордону України та в`їзду на територію Республіки Молдови, на що ОСОБА_7 надав свою згоду.

29.03.2025 приблизно о 10 год 45 хв невстановлена особа на ім`я ОСОБА_6 , із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «Телеграм» повідомив ОСОБА_7 , що йому необхідно прибути до BBQ Smoker grill, розташованого по АДРЕСА_2 та скинути на банківську картку НОМЕР_1 завдаток у сумі 750 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.03.2025 становило 31110 гривень).

Після цього, приблизно о 15 годині 40 хвилин цього ж дня, невстановлена особа на ім`я ОСОБА_6 , із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «Телеграм» повідомив ОСОБА_7 , що йому необхідно сісти в автомобіль таксі моделі «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не був обізнаний щодо кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, та який доставить його до с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області, де далі його забере іншій водій, на що останній погодився. Приблизно о 18 год 10 хв ОСОБА_8 привіз ОСОБА_7 на вулицю Центральна в с-щі Затишшя Роздільнянського району Одеської області.

Далі, 29.03.2025, приблизно о 18 год 30 хв, ОСОБА_4 діючи відповідно до плану злочинної діяльності, реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на здійснення незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, під керівництвом невстановленої особи на ім`я ОСОБА_6 , на автомобілі «БМВ Х-5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , 1962 року народження, прибув на вулицю Шевченка, за географічними координатами 47,33487° С, 29,86866° В, яка розташована у с-щі Затишшя Роздільнянського району Одеської області, де наказав ОСОБА_7 сісти на заднє пасажирське сидіння вказаного авто та одразу розпочав рух.

Під час руху в сторону с-ща Захарівка Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного із невстановленою в ході досудового розслідування особою на ім`я ОСОБА_6 злочинного умислу, доведення його до кінця щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з метою конспірації, оскільки попереду знаходився мобільний блок-пост Державної прикордонної служби України, висадив ОСОБА_7 за географічними координатами 47.11896, 29.44 та наказав сховатися у полі не доїжджаючи до села Нова Шибка Роздільнянського району Одеської області та чекати його поки не зміниться мобільний блок-пост Державної прикордонної служби України.

Надалі, о 22 год 55 хв, цього ж дня, ОСОБА_4 на автомобілі «БМВ Х-5» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , повернувся у поле не доїжджаючи до села Нова Шибка Роздільнянського району Одеської області до місця де раніше він висадив ОСОБА_7 , та забравши останнього направились до місця, яке вказав невстановлена в ході досудового розслідування особа на ім`я ОСОБА_6 , а саме географічні координати 47.3603236, 29.6157009 у селі Василівка Роздільнянського району Одеської області, де до Державного кордону України який межує з Республікою Молдовою залишалось 2800 метрів.

Під час руху в ході розмови ОСОБА_4 надавав поради та вказівки щодо дій ОСОБА_7 в момент самого перетинання кордону, зазначив, що буде піший шлях перетину кордону поза межами державного пункту пропуску на території Одеської області, що межує з Республікою Молдови, з конкретним зазначенням послідовних дій та морального стану, щоб останній діяв відповідно до вказівок невстановленої особи на ім`я ОСОБА_6 , який буде з ним постійно на зв`язку, а також інші поради щодо незаконного перетину державного кордону України,

Надалі, приблизно о 23 год 00 хв ОСОБА_4 привіз ОСОБА_7 за географічними координатами 47.3603236, 29.6157009 у селі Василівка Роздільнянського району Одеської області, де до Державного кордону України, який межує з Республікою Молдовою, залишалось 2800 метрів, та висадив останнього для подальшого пішого незаконного перетину державного кордон України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся, зазначив, що всі обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, не оспорював часу, місця, способу вчинення злочину, його ролі у вказаному, корисливої мети його дій. Суду повідомив, що 29.03.2025 до нього через додаток «Telegram» зателефонувала невідома йому раніше особа, яка представилася на ім`я ОСОБА_6 . Також повідомив, що його номер телефону йому надав місцевий житель. ОСОБА_6 попросив ОСОБА_4 допомогти йому та забрати одну людину з с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області та завести його в с. Василівка Роздільнянського району Одеської області. Спочатку він відмовився, однак після наполягань особи на ім`я ОСОБА_6 погодився. Коли вказана особа приїхала в с-ще ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, де його чекає вказана особа. Як він потім дізнався його прізвище ОСОБА_7 та він діяв під контролем працівників правоохоронних органів. Після чого ОСОБА_4 поїхав забрав вказану особу по вул. Шевченка в с-щі Затишшя та повіз його в с. Василівка Роздільнянського району Одеської області. По дорозі вони помітили блок-пост. ОСОБА_4 сказав вказаній особі вийти, сховатися в полі неподалік с. Нова Шибка Роздільнянського району Одеської області, та повідомив, що необхідно зачекати. Після чого ОСОБА_4 поїхав до себе додому, при цьому залишив ОСОБА_7 на місці. Через декілька годин йому зателефонував ОСОБА_6 та наполягав на тому, щоб він їхав і забрав ОСОБА_7 , оскільки останній змерз та боїться. Через деякий час ОСОБА_4 приїхав на те місце, де і залишив ОСОБА_7 та завіз його с. Василівка, де і висадив його посеред вулиці та сказав, щоб той телефонував ОСОБА_11 та запитав, що далі робити. Саме від ОСОБА_11 мав отримати подальші вказівки ОСОБА_7 ОСОБА_4 суду також пояснив, що він розумів про те, що ОСОБА_7 хотів переходити кордон. Даний випадок перевезення пасажира був один єдиний і він ніколи цим раніше не займався. Вчинив цей вчинок не подумавши та повноцінно не усвідомлюючи, що за це передбачена така відповідальність.

Обвинувачений суду повідомив, що він у вчиненні вказаного кримінального правопорушення розкаюється, висновки для себе зробив, шкодує про вчинене та запевнив суд про недопустимість такого в майбутньому, має плани створити сім`ю та допомагати своїм батькам та братам. Крім цього, повідомив, що разом з ними проживає його дядько - ОСОБА_12 , який є інвалідом першої групи з дитинства, він паралізований та потребує стороннього догляду. До затриманні він по черзі з батьками здійснював догляд за своїм дядьком. Також просив суд урахувати те, що на потреби ЗСУ внесено благодійну допомогу у сумі 80000 гривень та він у подальшому планує допомагати ЗСУ, якщо йому буде надана така можливість.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Розглянувши вказане провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши докази у справі в заявленому сторонами обсязі, керуючись законом, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого доведена стороною обвинувачення, оскільки підтверджена сукупністю доказів у справі, які суд приймає до уваги як належні, допустимі та достатні для висновків суду.

Сукупність наведених вище доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена стороною обвинувачення належними та допустимими доказами у справі. Так, суд приймає до уваги як достатні докази винуватості показання обвинуваченого, оскільки вони підтверджують всі обставини злочину, узгоджуються між собою та письмовими доказами у справі.

Так, обвинувачений добровільно повідомив суду всі обставини вчинення злочину та зазначив, що дійсно на прохання невідомої особи на ім`я ОСОБА_6 мав намір сприяти незаконно переправити одну особу через державний кордон України, способом надання вказівок та порад та його супроводження з с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області до с. Василівка Роздільнянського району Одеської області, яка є прикордонною та має кордон з Республікою Молдова. При цьому суд вважає доведеним корисливий мотив дій обвинуваченого, оскільки метою вчинення вказаних дій були мета незаконного збагачення, оскільки обвинуваченим в судовому засіданні підтвердив те, що за незаконне переправлення осіб, він мав отримати грошові кошти.

Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.332 КК України, як незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Відповідно до відомостей КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» №307 від 07.05.2025 убачається, що ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває.

Згідно довідки КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» № 2657 від 08.05.2025 ОСОБА_4 на наркологічному обліку не значиться.

З вимоги про судимість ГУНП в Одеській області від 13.06.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 убачається, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також в судовому засіданні були дослідженні документи, долучені стороною захисту, з яких убачається таке.

З довідки наданої Затишанською селищною радою №266 від 19.05.2025 убачається, що до складу сім`ї ОСОБА_4 входять: батько - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , брат - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та дядько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК № 937962 Серії 10 ААА від 08.08.2012 ОСОБА_12 є інвалідом І групи з дитинства довічно та потребує сторонньої допомоги.

З характеристики наданої директором Затишанського закладу загальної середньої освіти Роздільнянського району Одеської області убачається, що за період навчання в указаному закладі ОСОБА_4 зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Відповідно до характеристики наданої директором «Одеський автомобільний-дорожній фаховий коледж Національного університету «Одеська політехніка» убачається, що ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони.

Згідно до копії диплома Х24 №072005 від 30.06.2024 ОСОБА_4 закінчив відокремлений структурний підрозділ «Одеський автомобільний-дорожній фаховий коледж Національного університету «Одеська політехніка» та здобув спеціальність галузеве машинобудування освітньо-професійна програма «Експлуатація та ремонт підйомно-транспортних, будівельних і дорожніх машин і обладнання».

З копій посвідчень серії БС №505980, серії ДБ № 945529, серії ДБ №945528 та серії ДБ №945560 убачається, що ОСОБА_4 виховувався та зростав у багатодітній сім'ї.

Відповідно до характеристики наданої за місцем проживання обвинуваченого № 324 від 28.07.2025, виданої головою Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області убачається, що ОСОБА_4 характеризується виключно з позитивної сторони, за характером комунікабельний, розсудливий, ввічливий та тактовний. У побуті та громадських місцях веде себе добре, спиртними напоями не зловживає, шкідливих звичок немає, скарги та заяви від односельців в селищу раду на нього не надходило.

З характеристики від 29.07.2025, затвердженої в.о. начальника ДУ «ОСІ» ОСОБА_16 на ув`язненого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 убачається, що ув`язнений ОСОБА_4 за час перебування в установі зарекомендував себе позитивно, порушень встановленого режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, конфліктних ситуацій не створює, дотримується встановлених правил поведінки, розпорядку дня.

Відповідно до довідки КМ «Захарівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області» № 600 від 28.07.2025 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 знаходиться на «Д» обліку в КП «Захарівський ЦПМСД» з діагнозом: остеохондроз, грижі дисків L2-L4, L5-S1 Протрузія диска L4- L5. Спондилоартроз. Спондильоз. Сколіотична деформація. Кістозні утворення правої нирки.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 14 від 29.07.2025 убачається, що на користь Збройних сил України в інтересах обвинуваченого внесено 80000 гривень.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільний переказ коштів на підтримку Збройних сил України.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вину визнав, розкаявся та оцінює зазначене як обставину, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.

Про щире каяття обвинуваченого беззаперечно свідчить його показання в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише повідомив про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а й висловив щирий жаль щодо його вчинення, неодноразово повідомляв про усвідомлення неприпустимості та протиправності його дій, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести покарання. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить також і факт надання обвинуваченим в суді правдивих показань.

Про активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень свідчить визнання обвинуваченим своєї винуватості протягом усього часу кримінального переслідування та дії обвинуваченого під час досудового розслідування, оскільки останній добровільно повідомив всі обставини вчинення кримінального правопорушення, добровільно видав грошові кошти та мобільний телефон, брав активну участь проведенні всіх слідчих дій, у тому числі і проведенні слідчого експерименту, що підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами та не заперечувалося прокурором в судовому засіданні.

Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором. У силу положень ст. 337 КПК України суд позбавлений можливості додатково установлювати та ураховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності, суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

Санкцією частини 3 статті 332 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно ч.2 цієї ж статті на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Отже, при визначенні покарання ОСОБА_4 суд ураховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься категорії тяжких злочинів, суспільну небезпеку протиправних дій, вчинених під час воєнного стану у державі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше вчинив кримінальне правопорушення та свою винуватість у вчиненні злочинів визнав, розкаявся, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та колишнього місця навчання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Також суд ураховує особисті, сімейні та інші обставини життя обвинуваченого, що підтверджено показаннями обвинуваченого та дослідженими документами, з яких установлено, що він виховується в багатодітній сім`ї, разом з ними проживає його рідний дядько - ОСОБА_12 , який є інвалідом І групи з дитинства довічно та потребує сторонньої допомоги, в тому числі його.

Крім того, суд ураховує позицію сторони обвинувачення, а саме те, що прокурор у судовому засіданні повідомив суду про те, що обвинувачений ОСОБА_4 ще під час проведення досудового розслідування свою винуватість визнав в чому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, співпрацював з органом досудового розслідування та надавав правдиві та викривальні показання.

Також, суд ураховує поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, сприяв слідству, надавав, як суду так і органам досудового розслідування викривальні показання щодо іншого фігуранта справи.

З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який характеризується виключно з позитивної сторони, усвідомлення обвинуваченим скоєного та наслідків вчиненого злочину, піддавання своїх неправомірних дій негативній та критичній оцінці, наявності пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного переказу коштів на підтримку ЗСУ, а також того, що наслідків у виді незаконного перетину через кордон не сталося, в своїй сукупності та співвідношенні, на думку суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі з застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України нижче нижчої межі встановленої санкцією ч. 3 ст. 332 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Разом з тим, ураховуючи особу винного, одноепізодність діяння, його другорядну роль у вчиненні злочину групою осіб, співпраця з правоохоронними органами з метою притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, молодий вік, його сімейний та матеріальний стан, наявність на утриманні у його сім`ї інваліда І групи з дитинства довічно, який потребує сторонньої допомоги, виключно позитивні характеристики за місцем його проживання та навчання, не перебування його на обліках у лікаря-нарколога та психіатра, усвідомлення на момент судового розгляду скоєного та його наслідки, виказав готовність нести відповідальність, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, є підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком із покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Вказане покарання досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення права волі строком від семи до дев`яти років. Додатковим покарання покаранням є позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до трьох років з конфіскацією майна.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №404/2081/22 викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю). При розгляді вказаної справи судом зазначено, що зміст ст. 55 КК не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо призначення такого додаткового покарання в залежності від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Отже, ОСОБА_4 необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, передбачене санкцією частини відповідної статті кримінального закону.

Стаття 77 КК України, передбачає вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть застосовуватись у разі звільнення засудженого від основного покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня, у зв`язку із чим конфіскація майна, як обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 332 КК України не застосовується.

Рішення суду про звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України свідчить про відсутність правових підстав для призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 332 КК України у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Вилучений у обвинуваченого ОСОБА_4 автомобіль «БМВ Х-5» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебував у фактичному володінні та у користуванні ОСОБА_4 та мобільний телефон марки «Iphone 12 pro max» безпосереднього використовувався ним як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зокрема для перевезення та координації дій відповідно особи до ділянки державного кордону України у напрямку Республіки Молдова з метою незаконного його переправлення через державний кордон України, є речовими доказами відповідно до вимог п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Відповідно ст. 100 КПК України слід вирішити долю речових доказів.

Також у відповідності до ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути судові витрати у справі, які згідно довідкою про витрати на проведення судової експертизи у кримінальному провадженні до висновку експерта №СЕ-19/116-25/13192-ВЗ від 29.05.2025 становить 4445 гривень 70 копійок.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

У справі до ОСОБА_4 застосовано попереднє ув`язнення. Згідно з протоколом затримання та ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси, ОСОБА_4 був затриманий у цьому провадженні 01.04.2025 та на даний час утримується під вартою.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вказане є підставою для зарахування в строк покарання ОСОБА_4 попереднього ув`язнення.

Частиною 1 ст. 377 КПК України визначено, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання. Вказане в сукупності із прийняттям судом рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання, є підставою для прийняття судом рішення про зміну відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Відповідно ст. 100 КПК України слід вирішити долю речових доказів.

Керуючись ст.ст.50, 65, 69, 332 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 332 КК України з застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю та обіймати пов`язані з здійсненням охорони державного кордону України та посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 (три).

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обраховувати з дня ухвалення вироку, тобто 06.08.2025.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.04.2025 до 06.08.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає (с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області) без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Арешт, накладений в ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2025 - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 12 pro max», у корпусі чорного кольору, із ІМЕІ: НОМЕР_4 , із сім-картою оператора «Водафон» НОМЕР_5 ; який зберігається у камері зберігання речових доказів ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, згідно квитанції № 002114 - конфіскувати в дохід держави.

Речовий доказ: транспортний засіб «БМВ Х-5» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 з ключами до нього та які зберігаються на території спеціального штраф майданчика тимчасового затримання автомобілів та мототранспорту № 6, згідно акту № 106 від 02.04.2025 - конфіскувати в дохід держави.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Iphone 13», у корпусі чорного кольору, із ІМЕІ: НОМЕР_6 , із сім-картою оператора «Водафон» НОМЕР_7 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_17 - залишити останньому.

Арешт накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.04.2025 - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: грошові кошти у сумі 700 доларів США номіналом по 100 доларів кожна наступними серіями: PK13593167 FK11, QK34343650BK11, LK00413819GK11, PG37400957CG7, LF80287763EF6, PG71118660AG7, PE83319339DE5 які опечатано до сейф - пакету NPU2026289 та зберігається у камері зберігання речових доказів ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, згідно квитанції № 002114 - конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 4445 гривень 70 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Захарівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя