ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2352/25 Справа № 175/1670/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Кривий Ріг колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001724 від 04.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід зокрема, домашній арешт із обмеженням перебування поза місцем проживання у нічний час.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд обґрунтовує ухвалу ризиком впливу на потерпілу матір загиблого. Проте: вона вже допитана у судовому засіданні, відтак вплив на неї є неможливим навіть теоретично, суд проігнорував цей факт, який знімає один з ключових ризиків, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зауважує, що єдиними недослідженими матеріалами в суді залишаються: письмові документи; речові докази, свідки сторони захисту, а не обвинувачення. Жоден із цих об`єктів не може бути знищений або спотворений обвинуваченим, а тому ризик за п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є надуманим.

Вказує, що вина ОСОБА_7 спростовується часом смерті, який не збігається з фабулою; характером поранень, які не відповідають слідчому експерименту; відсутністю судово-гістологічна експертизи.

Наголошує, що судом не враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, доглядає за малолітньою дитиною та матір`ю, раніше не судимий, співпрацював з органами слідства, не порушував покладених на нього обов`язків, зазначені факти виключають ризик втечі та зобов`язували суд обрати більш м`який захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Наведених вимог закону місцевий суд дотримався.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

05.11.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 06.11.2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, тобто до 03.01.2025 року до 00 год 10 хв. Включно, який в подальшому продовжувався.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України призначений до судового розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції прийнято до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини на які посилається захисник.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення особливої категорії, та бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року та «Мюрей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року, згідно з якими підставою для запобіжного заходу у вигляді взяття під варту при вчиненні особливої категорії злочинів може бути більш низький поріг обґрунтованості підозри.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що злочин, в яклму обвинувачується ОСОБА_7 відповідності до норм ст. 12 КК України є особливо тяжкими, міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, становить п`ятнадцять років, а також інформацію про вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, місце проживання, репутацію, майновий стан, та те, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає доведеним ризик здійснення впливу на потерпілу та свідків, оскільки наразі судовий розгляд не завершений, може виникнути необхідність у повторному допиті останніх, тож ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на потерпілу та свідків з метою зміни показання на його користь.

Враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , колегія суддів вважає цілком ймовірним, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання.

Викладене свідчить про те, що застосування до ОСОБА_7 , на даному етапі кримінального провадження, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, та не зможе запобігти спробам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції ризики є наявними, обґрунтованими та такими, що можуть справдитись з великим ступенем вірогідності.

Твердження захисника, що ОСОБА_7 виконував покладені на нього обов`язки, вказує на дієвість обраного запобіжного заходу щодо нього.

На даний час існує ймовірність, що ОСОБА_7 може здійснити дії, щодо протидії кримінальному провадженню задля уникнення від кримінальної відповідальності та як наслідок покарання, а тому доводи захисника що заявлені ризики перестали існувати є хибними.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Твердження захисника про наявність фактів які спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , можуть бути предметом дослідження під час розгляду обвинувального акту щодо нього по суті, під час перевірки обвинувачення доказами на предмет належності, допустимості та достатності. На даному етапі, суд не вирішує питання доведеності або спростування вини ОСОБА_7 .

При продовжені міри запобіжного заходу судом першої інстанції враховано, ті обставини на які посилається захисник, зокрема наявність постійного місця проживання, наявність малолітньої дитини та матері, відсутність судимостей, однак зазначених даних про особу обвинуваченого не достатньо для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи характер та обставини інкримінованого кримінального правопорушення та наявність заявлених ризиків.

На даний час у ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведенні в апеляційній скарзі захисника оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді