ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 686/7896/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/122/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.ч.1, 2 ст. 364 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000408 від 20 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого начальником управління інспекційної діяльності у Хмельницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано через відсутність в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.364 КК України.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави матеріальної шкоди у розмірі 1154940,00 гривень, місцевим судом залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд, за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам та в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, скоєних при наступних обставинах.

Відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення врегульовано такими законодавчими актами:

- Кодекс законів про працю України від 10.12.1971 № 322-УІІІ (далі КЗпП України);

- Порядок накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509);

- Порядок здійснення державного контролю за державним законодавством про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі Порядок № 295).

Відповідно до п. 23 ст. 29 Бюджетного кодексу України до складу доходів Державного бюджету України відносяться кошти від санкцій (штрафи, пеня тощо), що застосовуються відповідно до закону.

Згідно ст. 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено ч. 2 цієї статті, є фінансовими санкціями, які накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Так, штрафи накладаються, серед іншого, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників та акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Управління Держпраці у Хмельницькій області (далі Управління) діє на підставі положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 № 84.

Управління є юридичною особою публічного права, неприбутковою установою та територіальним органом Держпраці і утримується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основними завданнями Управління є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на обласному рівні; здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки; організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об`єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об`єктів Єдиної газотранспортної системи.

Відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 04.05.2018 № 18-кт на посаду першого заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області з 05.05.2018 призначено ОСОБА_7 .

(Епізод 1) Відповідно до наказу Управління про здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Управління від 10.12.2018 № 263 за підписом першого заступника начальника ОСОБА_9 та на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування від 10.12.2018 № 1178/18 за підписом начальника ОСОБА_10 , інспекторами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 здійснено інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_14 (далі ФОП ОСОБА_14 ), який використовує найману працю. Предметом контролю було додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_14 встановлено порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту», а саме у однієї особи не оформлені трудові відносини відповідно до законодавства.

В подальшому за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_14 був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 11.12.2018 № 22-29/4039-ІВ.

Так, відповідно до абз 2 та 3 ст. 265 КЗпП України фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору тягне за собою накладання штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (розмір мінімальної заробітної плати, станом на момент виявлення порушення 3 723,00 грн).

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 передбачено, що «Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування».

Згідно п. Порядку № 509 «Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальником управління і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками».

Однак, заступник начальника Управління ОСОБА_7 будучи уповноваженою службовою особою, яка відповідно до п. 2 Порядку № 509 накладає штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в порушення п. 29 Порядку № 295 (чинної на момент інспекційного відвідування) та п. 2 Порядку № 509, зловживаючи владою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам служби, прийняв рішення про складання протоколу розгляду про накладання штрафу на ФОП ОСОБА_14 від 02.01.2019, в якому зафіксував рішення не виносити постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами, за відсутності складу правопорушення, передбаченого абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, що призвело до втрат Державного бюджету України у вигляді не надходження коштів на суму 111 690,00 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яноста гривень, 00 коп.)

(Епізод 2) Відповідно до наказу Управління про здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Управління від 20.02.2019 № 53 за підписом начальника ОСОБА_10 та на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування від 20.02.2019 № 220/19 за підписом першого заступника начальника ОСОБА_9 , інспекторами ОСОБА_15 та ОСОБА_13 здійснено інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_16 (далі ФОП ОСОБА_16 ), яка використовує найману працю. Предметом контролю було додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_16 встановлено порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту», а саме у однієї особи не оформлені трудові відносини відповідно до законодавства.

В подальшому за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_16 був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 20.02.2019 № ХМ856/1690/АВ.

Так, відповідно до абз 2 та 3 ст. 265 КЗпП України фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору тягне за собою накладання штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (розмір мінімальної заробітної плати, станом на момент виявлення порушення 4 173,00 грн).

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 передбачено, що «Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування».

Згідно п. 2 Порядку № 509 «Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальником управління і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками».

Однак, заступник начальника Управління ОСОБА_7 будучи уповноваженою службовою особою, яка відповідно до п. 2 Порядку № 509 накладає штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в порушення п. 29 Порядку № 295 (чинної на момент інспекційного відвідування) та п. 2 Порядку № 509, зловживаючи владою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам служби, прийняв рішення про складання протоколу розгляду про накладання штрафу на ФОП ОСОБА_16 від 13.03.2019, в якому зафіксував рішення не виносити постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами, за відсутності складу правопорушення, передбаченого абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, що призвело до втрат Державного бюджету України у вигляді не надходження коштів на суму 125 190,00 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яноста гривень, 00 коп.)

(Епізод 3) Відповідно до наказу Управління про здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Управління від 03.05.2019 № 126 за підписом начальника ОСОБА_10 та на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування від 03.05.2019 № 504/19 за підписом першого заступника начальника ОСОБА_9 , інспекторами ОСОБА_17 та ОСОБА_18 здійснено інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_19 (далі ФОП ОСОБА_19 ), який використовує найману працю. Предметом контролю було додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_19 встановлено порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту», а саме у однієї особи не оформлені трудові відносини відповідно до законодавства.

В подальшому за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_19 був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.05.2019 № ХМ1731/1748/АВ.

Так, відповідно до абз 2 та 3 ст. 265 КЗпП України фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору тягне за собою накладання штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (розмір мінімальної заробітної плати, станом на момент виявлення порушення 4 173,00 грн).

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 передбачено, що «Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування».

Згідно п. 2 Порядку № 509 «Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальником управління і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Однак, заступник начальника Управління ОСОБА_7 будучи уповноваженою службовою особою, яка відповідно до п. 2 Порядку № 509 накладає штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в порушення п. 29 Порядку № 295 (чинної на момент інспекційного відвідування) та п. 2 Порядку № 509, зловживаючи владою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам служби, прийняв рішення про складання протоколу розгляду про накладання штрафу на ФОП ОСОБА_19 від 27.05.2019, в якому зафіксував рішення не виносити постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами, за відсутності складу правопорушення, передбаченого абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, що призвело до втрат Державного бюджету України у вигляді не надходження коштів на суму 125 190,00 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яноста гривень, 00 коп.)

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

(Епізод 4) Крім того, відповідно до наказу Управління про здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Управління від 24.10.2019 № 230 та на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування від 24.10.2019 № 770/19 за підписами начальника ОСОБА_10 , інспекторами ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , за участю ОСОБА_21 , здійснено інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_22 (далі ФОП ОСОБА_22 ), яка використовує найману працю. Предметом контролю було додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_22 встановлено порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та вимоги Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту», а саме у трьох осіб не оформлені трудові відносини відповідно до законодавства.

В подальшому за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_22 був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 29.10.2019 № ХМ2616/1635/АВ.

Так, відповідно до абз 2 та 3 ст. 265 КЗпП України фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору тягне за собою накладання штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (розмір мінімальної заробітної плати, станом на момент виявлення порушення 4 173,00 грн).

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 передбачено, що «Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування».

Згідно п. 2 Порядку № 509 «Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальником управління і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками».

Однак, заступник начальника Управління ОСОБА_7 будучи уповноваженою службовою особою, яка відповідно до п. 2 Порядку № 509 накладає штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в порушення п. 29 Порядку № 295 (чинної на момент інспекційного відвідування) та п. 2 Порядку № 509, зловживаючи владою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам служби, листом від 10.12.2019 № 6908/19, повідомив ФОП ОСОБА_22 про відсутність підстав для складення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена ст. 265 КЗпП України, що призвело до втрат Державного бюджету України у вигляді не надходження коштів на суму 375 570,00 грн. (триста сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят гривень, 00 коп.)

(Епізод 5) Відповідно до наказу Управління про здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Управління від 18.10.2019 № 223 та на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування від 18.10.2019 № 756/19 за підписами начальника ОСОБА_10 , інспекторами ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , за участю ОСОБА_18 , здійснено інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_24 (далі ФОП ОСОБА_24 ), яка використовує найману працю. Предметом контролю було додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_24 , у зв`язку із створенням перешкод у діяльності інспектора праці, що полягало у ненаданні робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками, ненадання керівником усних або письмових пояснень та ненадання можливості фіксувати відеотехнікою, які необхідні для проведення інспекційного відвідування, був складений Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 18.10.2019 № ХМ2560/1263/АВ.

У відповідності до вимог постанови Кабміну № 509 від 17.07.2013, штрафи накладаються на підставі Акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Так, відповідно до абз 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (розмір мінімальної заробітної плати, станом на момент виявлення порушення 4 173,00 грн).

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 передбачено, що «Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування».

Згідно п. 2 Порядку № 509 «Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальником управління і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками».

Однак, заступник начальника Управління ОСОБА_7 будучи уповноваженою службовою особою, яка відповідно до п. 2 Порядку № 509 накладає штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, в порушення п. 29 Порядку № 295 (чинної на момент інспекційного відвідування) та п. 2 Порядку № 509, зловживаючи владою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам служби, листом від 10.12.2019 № 6909/19, повідомив ФОП ОСОБА_24 про відсутність підстав для складення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена ст. 265 КЗпП України, що призвело до втрат Державного бюджету України у вигляді не надходження коштів на суму 417 300,00 грн. (чотириста сімнадцять тисяч триста гривень, 00 коп.).

Таким чином, на думку правоохоронних органів, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_25 вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, на переконання сторони обвинувачення, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.364 КК України, доведена у повному обсязі сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції, Зокрема:

- аудиторським звітом Державної служби з питань праці № 54 від 18.09.2020;

- висновком провідного державного фінансового інспектора Північного офісу Держаудитслужби від 30.06.2021 р.;

- висновком експерта Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБ України за результатами проведення судової економічної експертизи № 131/7 від 21.07.2022 р.;

- допитом свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 ;

- матеріалами справ інспекційних відвідувань ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_24 .

Прокурор звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 (справа №520/15641/15-к), в якому зазначено, що наявність або відсутність домовленостей між службовою особою та безпосереднім вигодонабувачем жодним чином не перешкоджає кваліфікувати діяння такої службової особи, яка, зловживаючи владою або службовим становищем, діє з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної або юридичної особи, за ст.364 КК України, навіть якщо службова особа діє в інтересах третьої особи без доведення до відома такої особи інформації про характер та зміст своїх дій.

На думку апелянта, наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_7 діяв умисно та в інтересах вказаних суб`єктів господарювання.

Вважає, що судом не надано критичної оцінки показанням ОСОБА_7 , оскільки такі, на думку прокурора, надані обвинуваченим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Прокурор також не погоджується із викладеними в оскаржуваному вироку місцевого суду висновками, що акти інспекційних обстежень/неможливості проведення інспекційного відвідування розглядались об`єктивно та неупереджено, хоча, на думку апелянта, матеріали справ містять докази протилежного, а також щодо не покладення на службових осіб Держпраці обов`язку поповнення Державного бюджету України, оскільки це спростовується приписами п.23 ст.29 Бюджетного кодексу України та листом Державної служби України з питань праці від 17.10.2019 ро № 470/1/4.3-ДП-19 Щодо штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону апелянт вважає те, що суд надав критичну оцінку доказам обвинувачення, а саме - висновку провідного державного фінансового інспектора Північного офісу Держаудитслужби від 30.06.2021 та висновку експерта Українського НДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБ України за результатами проведення судової економічної експертизи №131/7 від 21.07.2022, хоча така оцінка є незаконною, оскільки обставини, зазначені судом не є підставою для визнання зазначених доказів недопустимими.

Вважає, що наведені вище порушення призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме - незастосуванню закону, який підлягає застосуванню: ч.1, 2 ст.364 КК України.

Просить виправдувальний вирок Хмельницького міськрайонного суду від 04 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.364 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 :

винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної влади строком 1 рік, зі штрафом 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної влади строком 2 роки, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в органах державної влади строком 2 роки, зі штрафом 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судово-економічної та судово-почеркознавчої експертиз в розмірі 10 571,28 грн.

Задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Державної казначейської служби України (37567646), матеріальну шкоду, завдану злочинами у розмірі 1 154 940,00 грн.

Обвинуваченим ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, за змістом яких, сторона захисту вважає, що вирок Хмельницького міськрайонного суду від 04.12.2024 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 таким, що відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, винесений з додержанням вимог кримінального процесуального законодавства та на підставі повного, всебічного та неупередженого дослідження доказів.

Вважає доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції під час розгляду справи не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, є помилковими, так як прокурором не вказано, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2024 р. відносно ОСОБА_7 без змін, а також відмовити у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження письмових доказів та допит свідків.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.364 КК України, та обрати йому покарання, вид, строк та форму відбування якого вказано в апеляційній скарзі; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вирок суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни і відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора; частково провівши судове слідство в порядку ст.403 КПК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, якщо у кримінальному провадженні не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.364 КК України, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дійшовши висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам та в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, не знайшло свого підтвердження, суд навів мотиви, за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зазначив, на яких підставах визнав окремі докази недопустимими, і обґрунтовано дійшов висновку про невинуватість обвинуваченого, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах кримінального провадження справи відносно суб`єктів господарювання, які були предметом перевірки суду, свідчать про те, що розгляд вказаних справ відбувався у відповідності до вимог діючого законодавства. Окремо судом звернуто увагу на відсутність будь-яких доказів на доведення суб`єктивної сторони злочинів його спеціальної мети у вигляді одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він базується на ретельному дослідженні матеріалів кримінального провадження зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так, органом досудового розслідування інкриміновані ОСОБА_7 діяння кваліфіковані за ч.1 ст. 364 КК України, як умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам (за трьома епізодами ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_19 ) та за ч.2 ст.364 КК України, як умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки (за двома епізодами ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_24 )

Судом першої інстанції досліджені наступні докази сторони обвинувачення, а саме:

- накази по Управлінню Держпраці у Хмельницькій області щодо призначень на посади, розподіл обов`язків, у тому числі ОСОБА_7 ;

-положення про Управління Держпраці у Хмельницькій області №84 від 03.08.2018 року;

- положення про відділи та посадові інструкції;

- журнал реєстрації документів одержаних уповноваженою посадовою собою Управління Держпраці у Хмельницькій області, для розгляду справи про накладення штрафу відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України вд17.07.2013 року №509;

- аудиторський звіт №54 від 18.09.2020 року за результатами проведення аудиту Управління Держпраці у Хмельницькій області;

- висновок спеціаліста за результатами дослідження Північного офісу Держаудитслужби від 30.06.2021 року;

- висновок судово-економічної експертизи №131/7 від 21.07.2022 року, в частині, що стосується даного кримінального провадження;

- висновок почеркознавчої експертизи №СЕ-19/111-23/1636-ПЧ від 25.01.2023року;

- матеріали інспекційних відвідування ФОП ОСОБА_24 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_19 ;

- постанову від 20.03.2023 року про виділення матеріалів досудового розслідування.

Також в ході судового розгляду судом першої інстанції допитані свідки обвинувачення - співробітники Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , показали, що працюючи в Державній службі з питань праці регулярно проводили виїзні перевірки та у випадках виявлення порушень складався акт, копія якого надавалась керівнику для прийняття рішення. Кожен із свідків повідомив відомі їм відомості щодо проведення перевірок у ФОП ОСОБА_24 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_19 , в яких вони брали участь.

Апеляційний суд звертає увагу на показання свідка ОСОБА_37 , яка пояснила, що будучи юристом управління оцінювала перспективність справ у суді, оскільки практично усі притягнення оскаржувалися та дуже значна кількість постанов скасовувалася судом, наслідком чого були матеріальні витрати на відшкодування судового збору за рахунок держави. Будучи присутньою при розгляді матеріалів перевірки ФОП ОСОБА_41 , пам`ятає, що особа, яка інспектором вважалася непрацевлаштованою, насправді працювала на підставі цивільно-правової угоди, яка була представлена інспектору у момент перевірки, однак не була підписана працедавцем, оскільки працівник, завданням якого було збирання меблів, з`явився на роботу швидше ніж ФОП. Крім того, у період інспекції працівник збирав стіл, який фактично придбав для себе, про що був наявний чек та у подальшому здійснював збирання меблів для ФОП, робота була оплачена та складено акт виконаних робіт. Крім того, свідок наголосила на тому, що порядок, яким керувалися інспектори при здійсненні перевірок, часто змінювався, а бланки документів були попередньої редакції і робити в них виправлення було заборонено, оскільки відповідна форма була затверджена.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину свою у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень категорично заперечив та повідомив, що розгляд, відповідно до своїх функціональних повноважень, матеріалів інспекційних відвідувань фізичних осіб підприємців щодо дотримання законодавства про працю, в тому числі ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_22 , ФОП ОСОБА_24 , проводив об`єктивно та неупереджено. Зазначив, що не знайомий з жодним із цих суб`єктів господарювання, а приймаючи рішення за результатами інспекційних відвідувань і вирішуючи питання щодо застосовування штрафних санкцій за матеріалами перевірок, керувався виключно положеннями чинного законодавства, з урахуванням фактичних обставин встановлених за результатами таких перевірок, а також інтересами держави з метою уникнення оскарження постанов про безпідставне накладення штрафів, що могло спричинити наслідки втрат для державного бюджету у зв`язку із подальшим стягненням судового збору. Також, обвинувачений повідомив про обставини розгляду ним матеріалів інспекційних перевірок вказаних вище фізичних осіб підприємців та ствердив про відсутність щодо них підстав для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, у зв`язку з чим ним приймалися відповідні рішення.

Апеляційним судом, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення досліджено висновок судово-економічної експертизи № 131/7 від 21.07.2022 р. (т.3 а.п.116-158) та матеріали інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_14 (т.4 а.п.54-75), ФОП ОСОБА_16 (т.4 а.п.113-176), ФОП ОСОБА_19 (т.4 а.п.177-218), ФОП ОСОБА_22 (т.4 а.п.12-52), ФОП ОСОБА_24 (т.3 а.п.221-249, т. 4 а.п.1-10).

Оцінюючи висновок експерта № 131/7 від 21.07.2022 р., яким сторона обвинувачення обґрунтовує доведення збитків, заподіяних обвинуваченим ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що експертом надано відповідь про недоотримання Державним бюджетом України коштів зі сплати штрафів за вказаними вище епізодами інспекційних перевірок виключно в аспекті висновку складеного спеціалістом Північного офісу Держаудитслужби від 30.06.2021 р., який констатував факт ненадходження до держбюджету коштів зі сплати штрафів суб`єктами господарювання, виходячи з обов`язковості та безальтернативності стягнення таких платежів ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_19 , ФОП ОСОБА_42 та ФОП ОСОБА_43 .

Тобто, як спеціалістом Північного офісу Держаудитслужби, так і експертом надана оцінка діям ОСОБА_7 , вважаючи безальтернативним обов`язком накладення штрафу виключно в усіх випадках за результатами інспекційних перевірок суб`єктів господарювання.

Проте, як визнав суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, накладення штрафу на суб`єкта господарювання за результатом інспекційної перевірки можливе лише за наявності в діях такого суб`єкта господарювання складу правопорушення законодавства про працю та зайнятість населення, повноваженнями щодо встановлення якого, в силу своїх посадових обов`язків, був наділений ОСОБА_7 як перший заступник начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Апеляційний суд звертає увагу, що Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року, що діяв на момент існування відповідних правовідносин стосовно ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 та ФОП ОСОБА_19 передбачав, що штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетентності), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення та ін. штрафи можуть бути накладені на підставі, у тому ж числі, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального орган.

Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у вказаний вище Порядок накладення штрафів внесено зміни, за змістом яких під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявність підстав для накладення штрафу (абз.1 п.4), у разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку (абз.4 п.4). Наведений Порядок накладення штрафів уже діяв на час проведення інспекційних відвідувань ФОП ОСОБА_42 та ФОП ОСОБА_43 .

Таким чином, вказані правові норми свідчать про відсутність в уповноваженої особи імперативного обов`язку накласти штраф на підставі акту інспекційного відвідування та вказують на наявність у такої особи диспозитивності під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про працю та необхідність встановлення складу правопорушення, передбаченого ст.265 КЗпП України, для прийняття рішення про застосування штрафних санкцій.

Крім цього, судом першої інстанції звернуто увагу також і на іншу обставину, яка впливає на доказовість висновків спеціаліста та експерта, а саме те, що ними використано нормативний акт, що не був чинним на час проведення досліджень. Як зазначалось вище, постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визнано нечинною Постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року, однак експертом зроблено висновки по епізодах із ФОП ОСОБА_22 та ФОП ОСОБА_24 з урахуванням її вимог.

Окрім того, експертним висновком, який був досліджений судом першої та апеляційної інстанції, констатовано по усіх п`яти епізодах, що обвинуваченим не призначався розгляд справ про призначення штрафу. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки з досліджених апеляційним судом матеріалів інспекційного відвідування встановлено, що у справах стосовно ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_16 та ФОП ОСОБА_19 обвинуваченим ОСОБА_7 приймалося рішення про розгляд справи, а в справах стосовно ФОП ОСОБА_22 та ФОП ОСОБА_24 наявне повідомлення про розгляд (з урахуванням змін до Порядку № 509).

При цьому, колегія судді не погоджується з оцінкою, наданою судом першої інстанції висновку судово-економічної експеризи № 131/7 від 21.07.2022р. та висновку складеному спеціалістом Північного офісу Держаудитслужби від 30.06.2021 р., як недопустимим доказам, оскільки не вбачає критеріїв недопустимості доказів, визначених ст.ст.86, 87 КПК України. Проте, констатує, що зазначені докази не доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так як спростовуються іншими доказами, дослідженими в межах даного кримінального провадження, детальний аналіз яких наведено у вироку суду.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів на доведення суб`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а саме - його спеціальної мети у вигляді одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, в даному випадку є мета у виді одержання будь-якої неправомірної вигоди для інших фізичних осіб.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби не вжив заходи до притягнення об`єктів відвідування та їх посадових осіб до відповідальності.

При цьому жодного обґрунтування такого висновку стороною обвинуваченням не надано.

В судовому засіданні суду першої інстанції та у судовому засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 показав, що він не діяв в інтересах інших осіб з метою одержання неправомірної вигоди, а навпаки намагався уникнути несприятливих наслідків для Управління та недопущення втрат Державного бюджету пов`язаних зі сплатою судового збору внаслідок оскарження рішення про накладення стягнення. З суб`єктами господарювання, які піддавались перевірці, він взагалі не знайомий.

Такі твердження ОСОБА_7 стороною обвинувачення не спростовані.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії обвинуваченого не суперечили інтересам служби, навпаки були спрямовані на недопущення несприятливих наслідків для Державного бюджету, пов`язаних із сплатою судового збору через оскарження неправомірних рішень про накладення штрафів.

Більше того, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення фактично зроблено припущення щодо умислу та мети злочинів, без здійснення жодної перевірки цих обставин, зокрема не встановлено будь яких контактів ОСОБА_7 із суб`єктами господарювання, діяльність яких була об`єктом перевірки, не встановлювалося його особистого інтересу в отриманні неправомірної вигоди іншими особами, обставин його безпідставного збагачення чи отримання інших нелегальних благ у досліджуваний період, не допитано осіб в інтересах яких начебто діяв ОСОБА_7 , не проведено будь яких інших слідчих дій для перевірки стверджуваної в обвинуваченні суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень, що ставляться у вину ОСОБА_7 .

Як вбачається із доводів апеляційної скарги, прокурор не погодившись із висновком місцевого суду щодо відсутності доказів на доведення суб`єктивної сторони злочинів, а саме його спеціальної мети у вигляді одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб, звернув увагу суду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 (справа №520/15641/15-к).

У наведеній постанові йдеться про те, що наявність або відсутність домовленостей між службовою особою та безпосереднім вигодонабувачем жодним чином не перешкоджає кваліфікувати діяння такої службової особи, яка, зловживаючи владою або службовим становищем, діє з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної або юридичної особи, за ст. 364 КК, навіть якщо службова особа діє в інтересах третьої особи без доведення до відома такої особи інформації про характер та зміст своїх дій.

У зв`язку із наявністю судових рішень суду касаційної інстанції із різними підходами до розуміння складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК, в контексті питання встановлення певного зв`язку між службовою особою та іншою особою, в інтересах якої фактично було здійснено зловживання владою або службовим становищем, вирішення даного питання було передано на розгляд ОП ККС, виходячи з необхідності забезпечення додержання принципу правової визначеності.

Так, у постанові ОП ККС ВС від 10.02.2025 у справі № 757/11969/18-к констатовано, що факт наявності або відсутності певних домовленостей чи контактних зв`язків службової особи з іншою фізичною чи юридичною особою, яка отримала неправомірну вигоду, не має кримінально-правового значення для кваліфікації дій службової особи за відповідною частиною ст. 364 КК України. Кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем за ст. 364 Кодексу настає і в тому разі, якщо службова особа діяла в інтересах третьої особи без доведення до відома такої особи відомостей про зміст і характер своїх дій.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, в контексті матеріалів даної справи, навіть за умови прийняття ОСОБА_7 помилково рішення щодо відсутності підстава для накладення штрафу на фізичних осіб підприємців, відносно яких проводились інспекційні відвідування, в його діях відсутні ознаки використання влади всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів на підтвердження такої мети вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що органом досудового розслідування не встановлено, а прокурором не доведено, що ОСОБА_7 вчинив діяння всупереч інтересам служби та з метою одержання неправомірної вигоди, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 364 КК України, зокрема об`єктивна і суб`єктивна сторони.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, а також вмотивованість його висновків щодо виправдання обвинуваченого в апеляційній скарзі не наведено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, яким обвинуваченого ОСОБА_7 виправдано за ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.373 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав до його скасування, про що ставить питання апелянт, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді