Провадження № 1-кп/638/784/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000151 від 15.03.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козіївка, Краснокутського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою (Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба), військовослужбовця військової служби за контрактом, станом на 06.03.2022 у званні капітан, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не судимий, остання адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 02.09.2019 №219 Капітана ОСОБА_6 , який прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , зарахованого наказом Міністра оборони України від 23.08.2019 №483 на посаду ад`юнкта науково-організаційного відділу з 01.09.2019 на денну форму навчання строком на 4 роки, зараховано до списків змінного складу університету на всі види забезпечення згідно атестатів.

Згідно з витягом із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 47 від 24.02.2022 капітан ОСОБА_6 , ад?юнкт штатного науково-організаційного відділу університету, вважається таким, що справу та посаду ад?юнкта штатного науково-ораганізаційного відділу університету здав та перебуває в розпорядженні начальника ХНУПС ім. І. Кожедуба з 24.02.2022.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов?язків, та про зроблені йому зауваження зобов?язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час.

Однак, ОСОБА_6 , перебуваючи в розпорядженні начальника ХНУПС ім. І. Кожедуба, 06.03.2022 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин, незаконно вирішив ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, 06.03.2022 самовільно залишив розташування військової частини, яка на той момент розташовувалась в ХНУПС ім. І. Кожедуба, за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_6 в період з 06.03.2022 по 22.08.2023 (до моменту коли він був затриманий в порядку ст. 208 КПК України), в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу ХНУПС та проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_6 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 22.08.2023.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Вважає, що обвинувачення відносно нього у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.208 КПК України, є несправедливим. Суду пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 був військовослужбовцем у званні капітан, займаючи посаду ад`юнкта в науково-організаційному відділі Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, на яку був зарахований в 2019 році. Перед цим в лютому 2022, виявляючи бажання поступово йти по кар`єрним сходинкам, ОСОБА_6 подав рапорт на отримання дозволу для вступу до Національної академії Національної гвардії України. Користуючись випадком, обвинувачений задавав питання до своїх безпосередніх начальників, зокрема, до начальника науково-організаційному відділу, а саме які його, ОСОБА_6 , безпосередні дії, як ад`юнкта науково-організаційного відділу, у випадку початку війни або бойових дій. На що начальник дав відповідь, що у разі початку війни він, як його безпосередній начальник ад`юнкта, повинен направити запит до вищого керівництва щодо розподілу ад`юнктів науково-організаційного відділу на відповідні посади (або у військах або в межах університету) та довести отриману відповідь. Після цього начальник Харківського національного університету ОСОБА_8 проводив інструктаж та доводив наступну інформацію, як пояснив обвинувачений : «ад`юнкти займаються науковою діяльністю у встановлених місцях, батькам та родичам у разі виникнення війни переживати, хвилюватись не має за кого». Тобто, обвинувачений сприйняв цю вказівку як таку, що у зв`язку зі скороченням 24.02.2022 на підставі наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба його посади та введенням правового режиму воєнного стану він перейшов у безпосереднє підпорядкування начальника університету. Але при цьому він очікував дій від свого начальника науково-організаційного відділу, якому підпорядкувався, перебуваючи на посаді ад`юнкта, направлених на визначення (розподілу) його безпосередніх обов`язків після введення режиму воєнного стану. Так, ОСОБА_6 декілька разів телефонував начальнику (підполковнику ОСОБА_9 ) та запитував чи направлений ним вищевказаний запит, на що отримував відповідь, що поки що ні. Розуміючи таку поведінку начальників, обвинувачений зазначив, що після 24.02.2022 він очікував на розподіл його обов`язків, займаючись науковою діяльність у встановленому місці, зокрема, у їдальні, тощо. Будь-яких усних або письмових наказів, розпоряджень, команд ні від начальника університету, ні від начальника науково-організаційного відділу ОСОБА_6 не отримував. Також, ОСОБА_10 (начальник університету), коли проводив інструктаж ще до повномасштабного вторгнення, закцентував увагу на тому, що ад`юнктам у разі початку війни не варто звертати уваги на вказівки, які будуть віддаватися майорами, полковниками, тобто старшим офіцерським складом, а займатися лише виконанням індивідуально-навчального плану та індивідуально-наукового плану. Тому, ОСОБА_6 , здійснюючи вищезазначену діяльність по виконанню плану після скорочення його посади, очікував на якийсь розподіл його обов`язків: або на призначення його викладачем, оскільки він отримав диплом магістра, закінчивши у 2016 році льотний факультет Харківського національного університету ім. Івана Кожедуба, або на призначення його до військової частини на посаду помічника керівника польотам, де він перебував до призначення його на посаду ад`юнкта.

Оскільки в період з 24.02.2022 по 06.03.2022 обвинувачений не отримав відповіді щодо подальшого виконання ним обов`язків, розподілу обов`язків відносно нього не відбулось, старші офіцери віддавали йому накази, до яких він не мав відношення, враховуючи обстріли на території перебування, військовослужбовці піддавалися стресу та те, що в його підпорядкуванні не було жодних осіб і йому також ні в усній ні в письмовій формі не доводили, в підпорядкування кого він перейшов, ОСОБА_6 добросовісно залишив зброю та воєнний одяг на території спортивного комплексу університета, забрав документи і залишив межі університету. Обвинувачений зазначив, що внаслідок ситуації, що склалася, він відчув почуття обману з боку офіцерів, що давали йому вказівки, і прийняв рішення покинути територію університету у цивільному одязі. Керувався тим, що треба зберегти особисте життя та здоров`я.

На уточнюючи питання сторони обвинувачення ОСОБА_6 відповів, що його 23.02.2022 було викликано по тривозі до місця несення служби і він близько 00.00 год. ночі з`явився до Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, в цю ж ніч отримав зброю. Після 24.02.2022 і до 06.03.2022 (коли покинув місце несення служби) перебував на території спортивного комплексу «Зірка», що відноситься до університету. Наказу на залишення місця служби ОСОБА_6 від командування не отримував, рішення прийняв самостійно. Після залишення території університету обвинувачений вимкнув свій телефон і більше ні з ким не спілкувався, навіть з батьками. Після 06.03.2022 і до моменту затримання на контрольно-пропускному пункті обвинувачений обов`язки, пов`язані з несенням військової служби, не виконував, вільний час проводив на власний розсуд, а саме поступовим шляхом йшов до дому батьків. Обвинувачений також підтвердив, що на обліку у медичних закладах у зв`язку травмами не перебував, після проходження медичного огляду ВЛК в останній раз визнаний придатним до військової служби. На питання чи вважав себе обвинувачений військовослужбовцем на час залишення території університету, останній відповів, що оскільки він залишив зброю і в подальшому ніяких дій не вчиняв як військовослужбовець, то виходив з території він вже як цивільна особа.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши доказам, в тому числі поясненням свідків, належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за вищенаведених обставин повністю доведена.

Так, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду пояснив, що з 24.02.2022 до 06.03.2022 вони з капітаном ОСОБА_6 виконували завдання з охорони і оборони військових містечок ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме військового містечка №4 на вулиці Динамівській та спортивного комплексу «Зірка» також на АДРЕСА_1 . Свідок повідомив, що разом з ними також були відряджені курсанти ІНФОРМАЦІЯ_2 . З капітаном ОСОБА_6 свідок був в однакових посадових обов`язках на той час, вони виконували накази двох старших офіцерів, полковника ОСОБА_12 та підполковника ОСОБА_13 . Свідок зазначив, що вони з ОСОБА_6 виконували завдання згідно розпоряджень цих офіцерів та охороняли військове містечко № НОМЕР_2 та спортивний комплекс «Зірка». До 06.03.2022 ніяких питань до ОСОБА_6 у свідка не виникало і у керівництва також. Але зранку, приблизно о 06.00 годині, обвинуваченому зателефонував полковник ОСОБА_14 , начальник факультету автоматизованих систем управління та наземного забезпечення польотів авіації, і повідомив, що той разом з іншими військовослужбовцями направляється для підсилення стрілецького батальйону №2 на Північну Салтівку. ОСОБА_6 повідомив свідку у зміну, в період якої обвинувачений відпочивав, що йому необхідно зібрати речі, оскільки завтра він вже направляється на ОСОБА_15 і близько о 12.00 год. він пішов збирати речі. Через чотири години ОСОБА_6 повинен був заступити на зміну, але не з`явився, свідок не зміг його знайти і почав йому телефонувати, але телефон був вимкнутий. Свідок ОСОБА_11 попитав у курсантів, з якими ОСОБА_6 стояв на посту, але вони його не бачили після того, як останній пішов збирати речі. Після цього свідок пішов на спортивний комплекс «Зірка» і спитав ще там у курсантів. Останні йому відповіли, що бачили ОСОБА_6 , який їм повідомив, що йому необхідно сходити до магазину, купити речі у зв`язку з направленням до Північної Салтівки, для чого він переодягнувся в цивільний одяг і пішов за межі території університету. Біля кабінету начальника кафедри свідок виявив речі капітана ОСОБА_6 , які знаходились у сумці, а саме військовий одяг та зброя: автомат Калашникова, магазини та набої до нього, пістолет, 2 магазини та кобура. Після цього свідок зателефонував старшим офіцерам ОСОБА_16 та ОСОБА_13 і доповів ситуацію відносно ОСОБА_6 , відніс їм зброю. Також свідок зателефонував полковнику ОСОБА_14 і повідомив про відсутність ОСОБА_6 та виявлення його речей. Також свідок зателефонував батьку ОСОБА_6 , але той відповів, що не знає де його син. Після цих подій свідок ОСОБА_6 більше не бачив.

На уточнююче питання суду ОСОБА_11 відповів, що, коли він заступав на охорону та оборону військового містечка разом з ОСОБА_6 , свідок був у званні капітан на посаді ад`юнкта штатного відділу науково-організаційного відділу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, тобто того самого відділу, де займав посаду і ОСОБА_6 , тільки на різних кафедрах і факультетах. Наказ щодо виконання обов`язків по охороні та обороні військового містечка доводився в усній формі, хто саме не пам`ятає. Вже під час виконання цього наказу підпорядкування було старшим офіцерам ОСОБА_16 та ОСОБА_13 ..

На уточнюючі питання сторони обвинувачення свідок пояснив, що під час виконання обов`язків по охороні та обороні містечка і до залишення служби ОСОБА_6 не висловлював будь-які претензії до командування, не скаржився та не виявляв невдоволення стосовно відношення військової частини. Також свідок пояснив, що полковник ОСОБА_14 , начальник факультету автоматизованих систем управління та наземного забезпечення польотів авіації, ймовірно був офіцером, якому також підпорядковувався ОСОБА_6 , оскільки командування факультету ОСОБА_6 виїхало на Північну Салтівку.

На уточнюючі питання сторони захисту свідок пояснив, що виведення посади ад`юнкта у зв`язку з введенням воєнного стану поза штат означає, що особа переходить у безпосереднє підпорядкування начальника університету. При цьому свідок зазначив, що він також був направлений на Північну Салтівку в цей період, але через 2 місяці він був знову призначений на посаду ад`юнкта. Під час війни або воєнного стану, оскільки продовження навчання неможливе, ад`юнкти мають бути розподілені на посади, і призначатися на посади викладача, наукового співробітника тощо, та виконувати завдання згідно своїх посад. Але через два місця було прийнято рішення про продовження навчання в університеті і свідка разом з іншими військовослужбовцями знову призначили на посади ад`юнктів. Під час перебування на посаді ад`юнкта також виконуються обов`язки військової служби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з 24.02.2022 він перебував на виконанні завдань по охороні та обороні містечка. Від колег дізнався, що ОСОБА_6 залишив місце служби, залишив зброю на посту, де виконував свої обов`язки. Моральний стан військовослужбовців на той час був тривожним у зв`язку з постійними авіаційними нальотами ворога. Особисто свідок ОСОБА_6 не телефонував, бо бачив, що обвинувачений був не на зв`язку в телефонному режимі, але зі слів товаришів дізнався, що його шукали, в тому числі і телефонували. Зовнішнього тиску або загроз з боку командування щодо підлеглих військовослужбовців в цей час не було. Як зазначив свідок, військовослужбовцям регулярно доводилась інформація щодо положень нормативних актів, пов`язаних з військовою службою, в тому числі на командирських інформуваннях, також і під особистий підпис. ОСОБА_6 на той час ставився відповідально до всіх наказів, які віддавалися, виконував їх вчасно, ніяких зауважень, порушень, заперечень в жодному випадку не було. Свідок особисто бачив як ОСОБА_6 перебував на території Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до 05.03.2022 декілька разів, а саме біля головного навчального корпусу. Як залишав ОСОБА_6 територію університету свідок не бачив. 23.02.2022 ввечері був сигнал тривоги, за яким зібрали всі підрозділи університету. Потрібно було з`явитись на територію місця служби і отримати зброю, а далі вже виконувати накази по підпорядкуванню.

Свідок ОСОБА_18 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що після повномасштабного вторгнення на територію України Російської Федерації весь особовий склад ад`юнктів та докторантів був виведений поза штат і їх залучили до охорони адміністративних будівель на території унівеситету, а саме охорони території спортивного комплексу та їдальні. 06.03.2022 свідку стало відомо про зникнення ОСОБА_6 з місця служби. Були заходи щодо з`ясування його місця знаходження, проте, невдалі, на телефонні дзвінки ОСОБА_6 не відповідав. Станом на 24.02.2022 свідок перебував на посаді ад`юнкта науково-організаційного відділу університету, тобто, того ж відділу, де займав посаду і обвинувачений, який розташовувався на території університету. Організація служби організовувалась таким чином, що необхідно було позмінно здійснювати позиції зі спостереження, був інструктаж командира підполковника ОСОБА_13 , якому був безпосередньо підпорядкований свідок. Прізвище командира, який доводив наказ, що передував його виконанню, по здійсненню охорони та оборони території свідок не пам`ятає. Під час несення служби після 24.02.22 свідок особисто бачив ОСОБА_6 зі зброєю під час чергування на території університету. Ознак занепокоєння, які б не відповідали обстановці, що була на той час, свідок з боку ОСОБА_6 не бачив. Свідок пояснив, що з 24.02.2022 був в одному підрозділі разом ОСОБА_6 , який організаційно окремо не виділявся, але вони були передані у підпорядкування командира, який відповідав за охорону цього містечка. Також, чув, що обвинуваченого планували направити у зведений підрозділ до дислокації на рубежі м. Харків.

На уточнююче питання сторони захисту чи були раніше якісь зауваження, випадки невиконання наказів ОСОБА_6 під час несення служби, свідок відповів, що таких випадків не було, з боку колег обвинувачений характеризувався позитивно, ніяких сумнівів щодо виконання ним обов`язків не виникало. На питання обвинуваченого чому свідок виконував накази саме підполковника ОСОБА_13 , адже він був таким самим ад`юнктом, як і обвинувачений і свідок, останній відповів, що ОСОБА_19 (прізвище він точно не пам`ятає) призначений на посаду виконуючого обов`язки заступника керівника по охороні і обороні військового містечка №6, і свідка разом з іншими було передано в підпорядкування останнього, доведено це було в усній формі під час інструктажу за участю ОСОБА_13 . Щодо залишення зброї на території університету ОСОБА_6 свідок дізнався від капітана ОСОБА_11 . Свідок також підтвердив, що йому було відомо (особисто письмового документу він не бачив), що станом на 24.02.2022 його посаду ад`юнкта виведено поза штат університету, але потім, як він пояснив, він повернувся на цю посаду через 2 місяці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що на початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України він перебував на посаді офіцера юридичної служби Харківського університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба. На початку березня, в перших числах, свідку повідомили, що ОСОБА_6 залишив самовільно військову частину і не повернувся. За фактом цього наказом начальника університету було призначено службове розслідування на підставі наказу Міністерства оборони України №608. За результатом службового розслідування свідку принесли Акт службового розслідування і проект наказу про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування для того, щоб перевірити на відповідність вимогам чинного законодавства. Свідок перевірив вказані документи. На питання чи були з`ясовані під час службового розслідування причини залишення ОСОБА_6 місця служби свідок відповів, що не пам`ятає. На момент закінчення досудового розслідування ОСОБА_6 не повернувся до місця розташування. На питання обвинуваченого чи відомо було свідку, що на початку березня 2022 посада ад`юнкта була скорочена, ОСОБА_20 відповів, що йому вказана інформація до відома не доводилась.

Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними письмовими доказами:

- копією повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 та ст. 429 КК України (вих.№ 575 від 12.03.2022 року), згідно з яким посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено ТУ ДБР, розташоване у м. Полтаві, про те, що під час виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень встановлено наступне: 07.03.2022 під час ведення бойових дій та надання відсічі від окупаційних підрозділів країни агресора Російської Федерації по обороні міста Харкова самовільно з бойових позицій залишив поле бою капітан ОСОБА_6 . Зброя знаходиться в розташуванні підрозділу. На даний час місце знаходження капітана ОСОБА_6 не відомо.

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000151 від 15.03.2022 року, з якого вбачається, що 15.03.2022 внесені відомості за повідомленням правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «на адресу Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві надійшло повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого 07.03.2022 ад`ютант науково-організаційного відділу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба капітан ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану та в бойовій обстановці, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України»;

- копією витягу із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 219 від 02.09.2019 року, відповідно до якого капітана ОСОБА_6 , який прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , зарахованого наказом Міністерства оборони України від 23.08.2019 № 483 на посаду ад`юнкта науково-організаційного відділу Харківського національного університету Повітряних Сил з 01.09.2019 року на денну форму навчання строком на 4 роки, з 01.09.2019 року зараховано до списків змінного складу університету, на всі види забезпечення згідно атестатів та вважається таким, що з 01.09.2019 року приступив до виконання службових обов`язків. Даним доказом підтверджується, що обвинуваченого було призначено на посаду ад`юнкта науково-організаційного відділу Харківського національного університету Повітряних Сил саме для подальшого проходження військової служби.

- копією контракту про проходження громадянами України військової служби У Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного між ОСОБА_21 та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба полковника ОСОБА_22 , наданою стороною обвинувачення. Згідно положень контракту громадянин України (військовослужбовець) ОСОБА_6 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема: проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії контракту, а в разі настання особливого періоду- і понад встановлений строк контракту відповідно до вимог, визначених п.2 ч.9 ст.23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»; знати і сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. Контракт був укладений 23.06.2021 зі строком дії за погодженням сторін на 3 роки. Отже, судом встановлено, що на час залишення місця несення військової служби ОСОБА_6 був військовослужбовцем, який проходив військову службу за контрактом.

- копією додатка №3 до наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил від 28.08.2021 №1376 «Розпорядок роботи управління (штабу, центрів), загальноуніверситетських кафедр та факультетів Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на 2021-2022 навчальних рік», де зазначені щоденні основні та додаткові заходи, що проводились на постійній основі, де пунктом 10 визначено командирське інформування офіцерів військовослужбовців за контрактом.

- копією витягу із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 47 від 24.02.2022 року, відповідно до якого капітан ОСОБА_6 , посада якого скорочена у зв`язку з введенням воєнного стану, вважається таким, що справи та посаду ад`юнкта науково-організаційного відділу Харківського національного університету здав та перебуває у безпосередньому підпорядкуванні начальника Харківського національного університету Повітряних Сил з 24.02.2022 року. Таким чином, з 24.02.2022 обвинувачений припинив виконувати посадові обов`язки ад`юнкта і перейшов у безпосереднє підпорядкування начальника університету, тобто начальника військового навчального закладу (структурного підрозділу), підпорядкованого Міністерству оборони України.

- копією наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (з основної діяльності) «Про переведення особового складу університету на казармений режим» № 42 від 24.02.2022 року, відповідно до якого особовий склад університету з 24.02.2022 року переведено на казармений режим.

- копією книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого особового складу (офіцери) Харківського національного університету Повітряних Сил за номенклатурою 2022 року № 350/176/24-130, з якої вбачається, що ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину (університет) (наказ по частині №60 від 07.03.2022);

- копією витягу із наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 60 від 07.03.2022 року, відповідно до якого капітана ОСОБА_6 , який перебуває у розпорядженні начальника Харківського національного університету Повітряних Сил, колишнього ад`юнкта штатного науково-організаційного відділу, який 07.03.2022 року самовільно залишив військову частину (університет) вважати тимчасово відсутнім з 07.03.2022 року та зняти зі всіх видів забезпечення, підстава Інструкція №333 від 26.05.2014 та рапорт начальника факультету.

- копією рапорта начальника льотного факультету полковника ОСОБА_23 від 06.03.2022 року, відповідно до якого останній просить призначити проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування в умовах воєнного стану ад`юнктом кафедри повітряної навігації та бойового управління авіацією льотного факультету капітаном ОСОБА_6

- копією доповіді за підписом ТВО начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба А. Бережного Командувачу Повітряних сил Збройних Сил України, ВЧ НОМЕР_3 (начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 ), начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 від 07.03.2022 (вих.№176/705) про самовільне залишення військової частини військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, ОСОБА_24 , який самовільно залишив позицію (без зброї). Місце знаходження військовослужбовців не відомо. На телефонні дзвінки військовослужбовці та їх родичі не відповідають.

- копією наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування в умовах військового стану № 301 від 07.03.2022 року, відповідно до якого з метою з`ясування причин та обставин самовільного залишення місця розташування в умовах військового стану капітаном ОСОБА_6 призначено службове розслідування.

- актом службового розслідування від 08.04.2022 року, відповідно до п. 5 якого встановлено, що 06.03.2022 року капітан ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби в умовах воєнного стану, чим здійснив правопорушення, передбачене частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України. Також порушив вимоги абзацу 2 та 3 статті 11 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, яка покладає на військовослужбовця обов?язок свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок та бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим відповідно. Причинами скоєння 06.03.2022 року капітаном ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, не виконання вимог статті 11 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України є особиста недисциплінованість даного військовослужбовця. Вина старшого капітана ОСОБА_6 доведена матеріалами службового розслідування та фактичними обставинами і виражається у формі прямого умислу.

- наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування в умовах військового стану» № 203 від 02.05.2022 року, з якого вбачається, що розслідуванням встановлено наступне: 06.03.2022 року приблизно о 17.00 черговим їдальні адьюнктом (штатним) науково-організаційного відділу капітаном ОСОБА_11 було виявлено відсутність на військовій службі ад?юнкта кафедри повітряної навігації та бойового управління авіацією капітана ОСОБА_6 . Пошуки на території військового містечка №l та військового містечка №2 результатів не дали. На телефоні дзвінки не відповідав. На даний час місце знаходження капітана ОСОБА_6 невідомо, мобільний номер знаходиться поза зоною досяжності. Також відповідно до наказу необхідно направити акт та матеріали службового розслідування до ТУ ДБР у м. Полтаві та організувати проведення додаткових занять з підпорядкованим особовим складом факультетів щодо вивчення вимог статей КК України з метою недопущення подібних випадків в подальшому та притягнення винних до відповідальності.

- копіями витягів із наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 304 від 15.04.2022 року та наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) № 103 від 19.04.2022 року, відповідно до яких призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України капітану ОСОБА_6 , з 15.03.2022 року та з 15.03.2022 року виключено його зі списків особового складу університету.

- витягом із послужного списку капітана ОСОБА_6 № 01/506 від 08.06.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 добровільно призваний на військову службу до Харківського університету Повітряних Сил через Харківський військовий ліцей ще в серпні 2011 року, після закінчення Харківського університету Повітряних Сил в 2016 році перебував на посаді помічника керівника польотами групи управління польотами до 01.0.2019, потім був призначений на посаду ад`юнкта науково-організаційного відділу вказаного вище університету. Отже, судом встановлено, що обвинувачений добровільно вступив на військову службу, прийняв присягу військовослужбовця, виконував обов`язки військової служби досить тривалий час і був добре обізнаний про положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а також інших нормативно-правових актів, які визначають порядок проходження військової служби та відповідальність за неналежне виконання своїх службових обов`язків.

- довідкою військово-лікарської комісії № 47 від 25.01.2019 року, згідно з якою старшого лейтенанта ОСОБА_6 визнано придатним до вступу в Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.08.2023 року, згідно з яким ОСОБА_6 фактично затримано 22.08.2023 року о 16 год 30 хв у АДРЕСА_4 , що свідчить про намір обвинуваченого ухилитися від військової служби взагалі, назавжди, оскільки протягом невизначеного часу ОСОБА_6 після залишення місця несення служби проводив його на власний розсуд, доки його не затримали.

Вказані письмові докази, показання свідків є логічними, такими, що узгоджується між собою, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення

Оцінюючи аргументи сторони захисту, яка просить виправдати обвинуваченого, суд доходить таких висновків.

Так, обвинувачений в доведення своєї невинуватості зазначає, що органом досудового розслідування не встановлено, а стороною обвинувачення не доведено час вчинення кримінального правопорушення. Адже в обвинувальному акті зазначено, що він залишив 06.03.2022 місце служби, а згідно з витягом з наказу від 07.03.2022 №60 та доповіді на військове командування вище ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину 07.03.2022, станом на 07.03. він не перебував в штаті військовослужбовців. Версія захисту обвинуваченого полягає в тому, що після скорочення посади ад`юнкта у зв`язку з введенням воєнного стану він не був переведений на іншу посаду наукового співробітника або викладача; обов`язки, пов`язані з подальшим несенням служби, йому не були доведені належним чином; його безпосереднє керівництво не здійснило дій, направлених на розподіл посад, обов`язків військовослужбовців, посади яких були скорочені. А відтак, залишаючи військову частину без зброї та у цивільному одязі, обвинувачений вже не перебував в статусі військовослужбовця, тому не є спеціальним суб`єктом вчинення злочину, що йому інкримінується. Також, обвинувачений зазначив, що до того, як скоротили його посаду, він бажав продовжувати військову службу в межах здобутої кваліфікації та спеціальності, тобто виконувати свої службові обов`язки, але чітко визначені. Залишаючи територію університету 06 березня 2022, ОСОБА_6 вирішив для себе зберегти своє життя та здоров`я, керуючись особистим бажанням, не зважаючи на халатне невиконанням начальником науково-організаційного відділу своїх обов`язків.

Щодо доводів сторони захисту про не встановлення часу вчинення злочину суд зазначає наступне.

За показаннями свідка ОСОБА_11 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_6 залишив місце несення служби саме 06.03.2022, після того, як через близько 4 години після полудня обвинувачений не заступив на зміну. Після цього почався пошук військовослужбовця ОСОБА_6 , який тривав певний час та не зазнав успіхів. Рапорт начальника льотного факультету, полковника ОСОБА_25 , на ім`я начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування в умовах воєнного часу капітаном ОСОБА_6 також був складений саме 06.03.2022.

Крім того, службовим розслідуванням, яке було призначено наказом від 07.03.2022 №301, за вищезазначеним фактом було встановлено, що капітан ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби саме 06 березня 2022 року, було знайдено валізу з його формою та особисту зброю. Отже, встановити точний час вчинення правопорушення можливо було лише після проведення службового розслідування в повному обсязі, тобто після встановлення усіх обставин, причин та умов вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, на думку суду, стороною обвинувачення доведено належними та допустимими доказами час вчинення злочину, що не викликає у колегії суддів жодних сумнівів, враховуючи, що обвинувачений під час свого допиту також підтвердив, що залишив територію університету 06.03.2022 і не спростував цей факт іншими доказами.

Доводи сторони захисту про те, що станом на час вчинення злочину обвинувачений не був спеціальним суб`єктом вчинення злочину, оскільки не був переведений на іншу посаду і припинив виконувати службові обов`язки у зв`язку із скороченням його посади, суд оцінює критично як такі, що спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, обвинуваченим ОСОБА_6 у 2021 році добровільно було укладено контракт, як військовослужбовцем, з Міністерством оборони України, положеннями якого чітко визначалось, в тому числі, виконання вимог військових статутів, наказів командирів (начальників), виконання службових обов`язків за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливих обов`язків, визначених статутами Збройних Сил України. Проте, достовірно знаючи, що дія контракту після введення воєнного стану з обвинуваченим не припинилася, що він перейшов у безпосереднє підпорядкування начальнику університету в період воєнного стану, будь-якого наказу або дозволу залишити місце розташування військової частини (території університету) він не отримував, ОСОБА_6 , порушуючи присягу військовослужбовця, залишив місця служби 06 березня 2022 року, чим подав ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що підриває боєздатність Збройних Сил України в цілому.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 після залишення місця несення служби тривалий час проводив на власний розсуд, не вживав будь-яких дій для повернення на службу, для повідомлення командуванню частини свого місця перебування, про намір повернутись до військової служби через певний час, натомість, був виявлений на блокпосту під час перевірки документів, після чого був затриманий, що свідчить про намір ухилитися від військової служби взагалі, тобто назавжди.

Обґрунтування обвинуваченого про те, що йому не доведено було належним чином обов`язків, які він повинен був виконувати, не призначення його на відповідну посаду суд вважає неспроможними, оскільки з 24.03.2022 ОСОБА_6 перейшов у безпосереднє підпорядкування начальника університету, тобто командування військовою частиною, а саме військовим навчальним закладом Міністерства оборони України, і повинен був як військовослужбовець виконувати службові обов`язки за контрактом в умовах особливого періоду, керуючись статутами Збройних сил України та виконуючи накази командирів (начальників).

При цьому, суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які підтвердили, що накази командирів, яким вони підпорядковувались, доводились до особового складу військової частини в усній формі. При цьому за показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 вони також перебували станом на 24.02.2022 на посадах ад`юнктів науково-організаційного відділу і сумнівів щодо виконання ними службових обов`язків після скорочення їх посад у останніх не виникало.

Більш того, свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_6 разом з ним до 06.03.2022 також охороняв військове містечко і при цьому обвинувачений не висловлював будь-які претензії до командування, не скаржився та не виявляв невдоволення. Також, відсутність зауважень з боку командування до ОСОБА_6 щодо виконання наказів підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ..

Таким чином, версія обвинуваченого, що він правомірно не вважав себе на той час військовослужбовцем є хибною, спростовується дослідженими судом доказами, які не суперечать один одному і знаходяться у взаємозв`язку. Суд таку позицію обвинуваченого розцінює як спосіб уникнути відповідальності.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тобто у самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби (дезертирство), вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктом цього кримінального правопорушення є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби.

Суб`єктом злочину може бути лише військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає у:

1. самовільному залишенні військової частини або місця служби;

2. нез`явленні на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Суб`єктивна сторона дезертирства завжди характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 після вчинення самовільного залишення місця розташування військової частини без зброї за час відсутності на службі обов`язки з військової служби не виконував, спроб зв`язатися зі своїм керівництвом та командуванням не здійснював, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 22.08.2023, поки його не затримали. Така поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він наміру повернутися до військової служби не мав на протязі всього періоду після залишення частини, тобто, вчинив злочин з метою ухилитися від військової служби назавжди. Доказів, які б доводили зворотне, стороною захисту суду не надано.

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 30 січня 2024 року по справі № 336/5209/22.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, доходить висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Винуватість останнього доведена «поза розумним сумнівом». Дії обвинуваченого суд кваліфікує саме за цією нормою Кримінального кодексу України, оскільки формулювання обвинувачення суд визнає доведеним та таким, що відповідає зазначеній диспозиції норми кримінального закону.

Також стороною захисту надані копії документів, серед яких копія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, укладеного між ОСОБА_6 та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Харківського університету Повітряних Сил полковника ОСОБА_22 . У вказаному документі, який підписаний обома сторонами, зазначено, що контракт набирає чинності з 25 червня 2021. Вказана дата не збігається з датою, зазначеною у копії контракту, наданої стороною обвинувачення, де вказано, що контракт набирає чинності з 24 червня 2021 На думку обвинуваченого це є обставиною, що вказує на суттєві розбіжності між примірниками, які знаходяться у кожній стороні, і впливає на встановлення об`єктивної істини під час розгляду справи.

З цього приводу суд зазначає наступне. В матеріалах справи містяться дві копії одного документу контракту, укладеного між ОСОБА_6 та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника університету. Дослідив вказані копії, суд встановив, що вони є копіями двох примірників, які підписувались як самим ОСОБА_6 07 травня 2021 року, так і полковником ОСОБА_26 (тво начальника університету) 23.06.2021 року. Розбіжність виникає у пункті 11 контракту, де заповнюється шляхом вписання у друкований текст - дата набрання чинності контракту. У примірнику, наданому стороною обвинувачення, зазначена дата 24 червня 2021 року, у примірнику, наданому ОСОБА_6 25 червня 2021. На думку суду, така розбіжність не є суттєвою для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та не впливає на чинність контракту. Суд бере до уваги копію примірника сторони обвинувачення, оскільки саме в ньому, в пункті 11-1, міститься підпис військовослужбовця ОСОБА_6 про отримання другого примірника контракту, що підтверджує його обізнаність про дату набрання чинності контракту на момент отримання такого примірника. Обвинувачений не заперечував, що він підписував два примірника контракту під час його укладання. Також, не спростував належними доказами той факт, що підписи, проставлені у примірнику контракту, який залишився в університеті, не належать йому. Таким чином, вищевказані доводи сторони захисту суд відхиляє, оскільки вони не впливають на конкретність формулювання обвинувачення та встановлення складу злочину. Доказів припинення чинності або недійсності контракту на момент вчинення злочину стороною захисту не надано.

З урахуванням наведених вище мотивів суду щодо доводів сторін, колегія суддів зазначає, що підстав для виправдання обвинуваченого у зв`язку з відсутністю складу злочину судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання відповідно до вимог закону про кримінальну відповідальність, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин.

Згідно зі ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: тяжкість скоєного правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також, враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, громадянин України, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, з 01 серпня 2011 добровільно призваний на військову службу до Харківського університету Повітряних Сил, з 2016 по 2019 роки проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічник керівника польотами групи управління польотами в/ч НОМЕР_1 , з 01.09.2019 по 24.02.2022 займав посаду ад`юнкта науково-організаційного відділу Харківського національного університету Повітряних Сил, у званні капітан, при медичному огляді ВЛК у 2019 році визнаний придатним до вступу в університет, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, в тому числі тривалість перебування на військові службі на момент вчинення злочину, стану його здоров`я, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, інші обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає, що необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що інкримінується обвинуваченому.

При цьому суд зазначає, що редакція ст.75 КК України станом на день постановлення даного рішення суду виключає можливість її застосування при призначенні покарання за ст.408 КК. Проте, даний злочин ОСОБА_6 вчинено в березні 2022 року до внесення відповідних змін до ст.75 КК України в січні 2023 року. Тому з огляду на положення ст.5 КК України, суд, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що узгоджується з нормами кримінального закону.

На переконання суду підстави для звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України відсутні, оскільки таке звільнення обвинуваченого від відбування покарання за обставин цього кримінального провадження не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.

Таким чином, визначене судом покарання, на думку колегії суддів, за своїм розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

При призначенні покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме з 22.08.2023 року по 24.08.2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.08.2023 року у справі № 642/4820/23 (провадження № 1-кс/642/2500/23) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» з визначенням суми застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн.

Також, цією ж ухвалою було визначено 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Згідно з листом в.о. начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 25.08.2023 та розпискою ОСОБА_27 від 24.08.2023, останньою було внесено заставу у розмірі 214 720 грн., на підставі чого 24.08.2023 ОСОБА_6 було звільнено з-під варти та покладено обов`язки, визначені вищевказаною ухвалою.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно із ч. 2 ст. 182 КПК України застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_6 виконував покладенні на нього обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, вимог щодо майнових стягнень у даному кримінальному провадженні не заявлено, тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_27 після припинення дії запобіжного заходу.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набранням вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 182, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, ст.ст. 66, 67, 72, ч. 4 ст.408 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення, тобто з 22 серпня 2023 (з моменту фактичного затримання) по 24 серпня 2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід не змінювати.

Заставу в розмірі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп, внесену 24 серпня 2023 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківський області за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_27 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3