Справа № 308/6999/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/390/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою, освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

встановила:

вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років і 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_6 , шляхом часткового складання покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року, переглянутого Київським апеляційним судом 13.09.2023 року та визначено остаточне покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 , на підставі статті 72 КК України, ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання 17 травня 2022 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави 858 гривень 10 копійок витрат за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/107-22/4241-ТВ від 31.05.2022.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 23.05.2022 скасовано.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.20221 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема - Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022, воєнний стан продовжено з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 травня 2022 року близько 20 години 20 хвилин, під час дії на території України воєнного стану, знаходячись за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська 6-8, неподалік спорткомплексу «Юність», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з корисливих мотивів, а саме власного збагачення, з застосуванням насильства що не було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито викрав належний потерпілому мобільний телефон марки «iPhone 11» ІМЕІ 1 - НОМЕР_1 , ІМЕІ 2- НОМЕР_2 , чим спричинив матеріальні збитки на суму 15 333 гривні.

Не погоджуючись із вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо нього та закрити кримінальне провадження на підставі ч.2 ст. 284 КПК України за відсутності допустимих доказів та підстав для доведення його винуватості. Просить надати йому можливість вступити до лав ЗСУ.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що у судовому засіданні він вину у скоєнні злочину не визнав, як і не визнав крадіжку мобільного телефону. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не надав показання, що бачили як він бив чи застосовував фізичну силу щодо громадянина ОСОБА_9 чи брав його мобільний телефон. Відтак свідки не можуть стверджувати що крадіжка телефона у ОСОБА_10 відбулася саме від його, ОСОБА_11 , дій. Навпаки свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_9 , будучи у нетверезому стані, сам підійшов до ОСОБА_6 , кидався битися, нецензурно висловлювався, саме тоді мобільний телефон випав, а потерпілий не помітив, бо його інші відвідувачі виганяли із закладу. До ОСОБА_9 під час бійки підходив хлопець з іншої компанії. Крім того вона бачила, як телефон підняв свідок ОСОБА_13 , який набрав якийсь номер на телефоні і просив прийти забрати ОСОБА_9 . Коли ж ОСОБА_9 з підтримкою повернувся, то ОСОБА_6 вже не було на місці події. Потім вона бачила з телефоном ОСОБА_9 свідка ОСОБА_13 в СК «Юність» і останній віддав телефон власноруч працівникам поліції.

Апелянт наполягає що з показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що саме він передав телефон працівникам поліції, які його поклали в чорну сумку. Відповідно досудовим розслідуванням справу стосовно нього сфальшовано. Твердження, що саме він наніс удари потерпілому та викрав телефон є недоведеними. Протоколи в справі не відповідають фактичним обставинам справи. Відтак докази є недопустимими. Обвинувачення побудовано на тому, що на момент повернення ОСОБА_14 зі своїм братом та іншими двома особами на місце події, він, ОСОБА_11 , був відсутній, а тому визнання його винуватим у вчинених злочинах є безпідставним.

Апелянт покликається, що повідомляв усно суд про те, що працівники поліції підклали йому в сумку телефон, але суд це не хотів перевіряти його доводи, мотивуючи тим, що він не писав скарги на дії працівників поліції, але він , ОСОБА_6 не є юридично обізнаний у можливостях та діях які б міг вчиняти, а саме оскаржити дії працівників поліції .

Апелянт вважає, що такі обставини мають значення для справи та для захисту його інтересів. Суд першої інстанції врахував лише матеріали справи, але не взяв до уваги його доводи. Крім того апелянт не погоджується з кваліфікацією вини у вчиненні злочину за частиною 4 ст. 186 КК України, як вчинене у воєнний стан, якщо в Україні війна не оголошена і в Закарпатській області воєнні дії не ведуться, повітряну тривогу ігнорують. У матеріалах справи немає доказів того, що саме він вчинив злочини у яких його звинувачують.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційних вимог та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений зазначав, зокрема, щодо неправомірності дій працівників поліції, які телефон йому підкинули та сфальсифікували матеріали кримінального провадження, що жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не надав показання, що бачив, як він застосовував фізичну силу щодо ОСОБА_9 чи брав його мобільний телефон, тому просив визнати усі докази сторони обвинувачення недопустимими. Також наголошував на тому, що судом не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 про те, що будучи у нетверезому стані ОСОБА_9 сам підійшов до ОСОБА_6 , кидався битися, нецензурно висловлювався, і саме тоді мобільний телефон випав, а потерпілий не помітив, бо інші відвідувачі виганяли його із закладу. До ОСОБА_9 під час бійки підходив хлопець з іншої компанії. Крім того, вона бачила, як телефон підняв свідок ОСОБА_13 , який набрав якийсь номер та попросив, щоб власник того телефону прийшов та забрав потерпілого. Коли ж ОСОБА_9 з підтримкою повернувся, то ОСОБА_6 уже не було на місці події. Потім вона бачила в СК «Юність» з телефоном потерпілого свідка ОСОБА_13 і зі слів знає, що останній віддав вказаний телефон власноруч працівникам поліції.

Окрім цього, стверджував, що судом не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що під час нецензурного висловлювання та образ ОСОБА_9 обвинуваченого, до них підбіг хлопець на ім`я « ОСОБА_15 », який проживав у СК «Юність», та вдарив ногою потерпілого, після чого останній побіг в сторону магазину та декілька разів падав. Він забрав телефон потерпілого та поставив на зарядку, а коли прийшли працівники поліції, взяв телефон зі столу та віддав їм. Також повідомив, що бачив, як працівник поліції поклав телефон у чорну сумку.

Однак, суд першої інстанціїне в повній мірі проаналізувавши і оцінивши зібрані докази у справі дійшов передчасного висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена, а зібрані у кримінальному провадженні та досліджені в судовому засіданні докази є достовірними, належними та допустимими, оскільки не суперечать матеріалам справи, та узгоджуються як між собою, так і з письмовими, і іншими доказами у кримінальному провадженні, прямо підтверджують обставини, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні.

Окрім цього, суд першої інстанції відкинув доводи обвинуваченого щодо неправомірних дій працівників поліції, зазначивши, що будучи юридично необізнаним, ОСОБА_6 мав можливість скористатись допомогою кваліфікованого захисника, з метою подання таких скарг та захисту своїх інтересів, а також щодо показань свідків сторони захисту, які в цілому хоча і відображають події, які відбулись біля СК «Юність» 16.05.2022, приблизно о 20 год 20 хв.,при цьому не звернув уваги на те, що такі докази не в повній мірі узгоджуються між собою, містять розбіжності, свідки плутаються у своїх показаннях.

Відповідно, неконкретизованість та неповнота викладу аналізу у своєму судовому рішенні фактичних обставин справи судом першої інстанції свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

Суд вважає, що апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій обвинуваченої, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого слід повторно допитати обвинуваченого, свідків, зокрема на предмет неправомірних дій працівників поліції, як про це клопоче сторона захисту, а також вчинити інші процесуальні дії, необхідність в яких може виникнути, для встановлення об`єктивної істини у справі.

Колегія суддів не перевіряє інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що необхідно здійснити суду першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задоволити частово , а оскаржений вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді, слід врахувати викладене вище, дослідити фактичні обставини справи, а також перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 та, з використанням наданих процесуальних можливостей, за умов встановлення вини ОСОБА_6 , ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.186 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але не більше, як на 60 днів.

Ухвала оскарженю не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4