У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю заявника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого, про відмову у визнанні потерпілим,-

встановив:

06 серпня 2025 року представник скаржника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого Шостого слідчого відділу ( з дислокацією у місті Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 , яка полягає у частковій відмові визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001149 від 26.12.2024 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги адвокат посилається на те, що 30 липня 2025 року ним як представником ОСОБА_3 подано клопотання про залучення останнього у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0001149 від 26.12.2024 року.

Постановою про часткову відмову у визнанні потерпілим від 01.08.2025 року слідчим Шостого СВ(з дислокацією у місті Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим з тих підстав, що на думку досудового органу не отримано будь яких відомостей з приводу завдання будь якої шкоди даним кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 ..

На думку представника скаржника постанова за своєю суттю не вмотивована, як аслідок не відповідає вимогам ст.110 КПК України.

З врахуванням наведеного, виходячи з фактичних обставин, які розслідуються в рамках вказаного кримінального провадження, адвокат зазначає, що оскільки ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення відносно нього кримінального кримінального правопорушення, вважаючи, що йому неправомірними діями службових осіб завдано фізичної та моральної шкоди, а також заявив про те, що він є потерпілим, а постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є передчасною, просить скасувати постанову слідчого та зобов`язати слідчого виконати вимоги ч.2 ст.55 КПК України та вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив суд таку задовольнити, зазначив, що його жодного разу не викликали на допит, кірм того вважає себе потерпілим, через неправомірні дії працівників прикордонної служби, які крім іншого виразились у приниженні його гідності.

Слідчий шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові ОСОБА_5 не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та будь яких заперечень щодо скарги не надав, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином. Однак його неявка не перешкоджає розгляду скарги по суті відповідно до ст. 306 КПК України. Разом з тим наддав для дослідження у судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

Заслухавши пояснення скаржника, розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема: рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнані потерпілим.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2024 року внесено відомості у кримінальному провадженні № 0001149 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, досліджуються обставини щодо протиправних дій службових осіб прикордонного наряду ДПСУ, а саме перевищення службових повноважень, а саме незаконного затримання ОСОБА_3 та доставляння до прикордонного загону де було складено відносно останнього адміністративні протоколи щодо наміру незаконного перетинання останнім державного кордону в чому також під загрозою насильства змусили підписатись.

Як встановлено з матеріалів справи, 30 липня 2025 року ним як представником ОСОБА_3 подано клопотання про залучення останнього у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0001149 від 26.12.2024 року.

Постановою про часткову відмову у визнанні потерпілим від 01.08.2025 року слідчим Шостого СВ(з дислокацією у місті Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим з тих підстав, що на думку досудового органу не отримано будь яких відомостей з приводу завдання будь якої шкоди даним кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 .. З вказаною постановою скаржник ОСОБА_3 не згідний.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 24 КПК України гарантує потерпілому право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Це право є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють досудове розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Чинний КПК України дає чіткий перелік кола рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час провадження досудового розслідування, а також надає вичерпний перелік осіб, що мають право оскаржити те чи інше рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді. З метою забезпечення цього права слідчий зобов`язаний забезпечити можливість його реалізації, тобто роз`яснити потерпілому порядок оскарження: яким чином, у яких випадках і до кого може звернутися заявник із вимогою про усунення допущених відносно нього порушень. Найважливіше право потерпілого, що передбачене чинним КПК України це право потерпілого на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Слідчі судді зобов`язані здійснювати належний контроль за дотриманням гарантій, встановлених нормативно-правовим актом, метою якого є захист осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Згідно ст. 55 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, є потерпілим у кримінальному провадженні. Права та обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Частиною першою вказаної норми закону визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушення завдано моральної шкоди.

Фактично, шкода це об`єктивна категорія, що являє собою ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину.

Під час судового розгляду потерпілий бере участь у безпосередній перевірці доказів, підтримує обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, висловлює свою думку стосовно призначення покарання обвинуваченому, а також при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди.

Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі. Процесуальною формою такого волевиявлення може бути: подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яка підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування; подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації. Така заява має містити дані про потерпілого (фізичну чи юридичну особу), кримінальне провадження, до якого вона має бути залучена, зазначення і обґрунтування підстав для набуття статусу потерпілого, чітко висловлене клопотання про залучення її до кримінального провадження як потерпілого. Заява подається до органу чи посадової особи, яка в даний момент здійснює кримінальне провадження: під час досудового розслідування до слідчого чи прокурора, а під час судового провадження до суду. За відсутності волевиявлення на визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні така особа не може бути визнана потерпілим. У разі необхідності вона може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

З врахуванням наведеного, виходячи з фактичних обставин, які розслідуються в рамках кримінального провадження № 0001149, оскільки ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, вважаючи, що йому неправомірними діями завдано моральної шкоди, а також заявив про те, що він є потерпілим, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є передчасною.

Крім того про передчасність постанови свідчить той факт, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята до повного з`ясування причин та підстав, які спонукали останнього звернутись із заявами про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 не допитувався як заявник.

А сама постанова крім, посилання на норми КПК України, не містить обгрунтувань з яких слідчий прийшов до висновку про вдмосу ОСОБА_3 у визнанні потерпілим.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те, законних повноважень забороняється, а тому вирішення питання щодо зобов`язання слідчого виконувати клопотання учасників кримінального провадження не відноситься до компетенції слідчого судді, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін, у зв`язку з чим слідчий самостійно приймає рішення які саме дії необхідні для досягнення мети досудового розслідування та коли саме такі дії слід вчиняти.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слід скасувати постанову слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 01.08.2025 року про часткову відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 та зобов`язати вказаного слідчого, або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0001149 від 26.12.2024 року виконати вимоги ч. 2 ст. 55 КПК України щодо вирішення питання про залучення в якості потерпілого ОСОБА_3 ..

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 306-307, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР розташованого у м. Львові ОСОБА_5 від 01.08.2025 року про часткову відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0001149 від 26.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України - скасувати.

Зобов`язати слідчого 6-го слідчого відділу з дислокацією м. Ужгород Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 , або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0001149 від 26.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження як потерпілого , та повідомити про результати розгляду заявника.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали було складено та проголошено 25 серпня 2025 року о 16 год. 50 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1