ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3913/25
провадження № 1-кп/753/1415/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000941, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лологи Файзабадського району Файзабадської області Республіка Таджикистан, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 р.н., військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Положення ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено по даний час.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 101, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, оберігати як святиню Бойовий прапор своєї частини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

20.12.2024 солдат запасу ОСОБА_5 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 368 від 20.12.2024, солдата запасу ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 371 від 23.12.2024, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду солдата резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно припису від 23.12.2024 №128 солдат ОСОБА_5 повинен прибути до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , для подальшого проходження військової служби 24.12.2024.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено єдиноначальність як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України, яка полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статями 29 та 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці молодшого офіцерського складу за військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу, а полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Положенням ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 01.12.2020 №26 старшого лейтенанта ОСОБА_6 призначено начальником збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 25.05.2024 №151 штаб-сержанта ОСОБА_7 призначено командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, відповідно до вимог ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 капітан ОСОБА_6 та тимчасово виконуючий обов`язки командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб-сержант ОСОБА_7 є начальниками за військовим званням та за посадою для солдата ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.ст 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь"

і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтями 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

23.12.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_4) надійшов наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 371 від 23.12.2024 (по стройовій частині), згідно з яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду солдату резерву роти рядового складу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

23.12.2024, близько 19 год. 40 хв. указаний наказ усно оголошено солдату ОСОБА_5 штаб-сержантом ОСОБА_7 за місцем дислокації ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 ) та повторно оголошено 24.12.2024, близько 13 год. 28 хв. капітаном ОСОБА_6 .

Однак, солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23.12.2024 близько 19 год. 40 хв., та повторно 24.12.2024 близько 13 год. 28 хв. усвідомлюючи, що начальник збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 капітан ОСОБА_6 та тимчасово виконуючий обов`язки командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб-сержант ОСОБА_7 є його прямими начальниками за військовим званням та за посадою, діючи з особистих мотивів та з прямим умислом, проявивши легкодухість, в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем дислокації ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_4), після оголошення йому капітаном ОСОБА_6 та штаб-сержантом ОСОБА_7 наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 371 від 23.12.2024 (по стройовій частині), згідно з яким солдата ОСОБА_5 призначено на посаду солдату резерву роти рядового складу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), порушуючи військову дисципліну, відкрито безпідставно відмовився виконувати наданий наказ.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив непокору, тобто, відкрито відмовився виконати наказ начальника в умовах воєнного стану і його дії кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між прокурором Дарницької спеціалізованої Прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої сторони: визначили істотні для кримінального провадження обставини, констатовано факт беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 58 КК України ОСОБА_5 замість покарання у виді 2 років позбавлення волі буде призначено покарання у виді службового обмеження на той самий строк, тобто на 2 роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави п`ятнадцяти відсотків, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно зі ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого в тому числі щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, до яких відноситься і кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 4 ст. 402 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє положення п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, вид покарання, який буде застосований в разі затвердження угоди.

Крім того, як обвинувачений, так і прокурор суду повідомили, що укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що в свою чергу підтвердив захисник обвинуваченого.

Прокурор, думку якого підтримали захисник та обвинувачений, в судовому засіданні вважає наявними всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.

Таким чином, перевіривши угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України; інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін; наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 475 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду, укладену між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замість покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити ОСОБА_5 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 15 відсотків.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою - скасувати, та звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Строк покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців ОСОБА_5 , згідно з ч. 3 ст. 47 КВК України, обчислювати з дня, з якого фактично розпочнеться відрахування із грошового забезпечення військовослужбовця.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.01.2025 року по 27.06.2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: