КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5994/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обіймав посаду старшого детектива заступника керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, майора ДБР ОСОБА_9 , погодженого з прокурором - начальником управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000369 від 16.05.2021 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання в період з 22:00 до 06:00 за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги у межах строку досудового розслідування, тобто до 21.09.2025 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_6 під підпис;

- здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволенні заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про взяття на поруки ОСОБА_6 - відмовлено.

Строк дії обов`язків визначено до 21.09.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , та підозрюваний ОСОБА_6 подали ідентичні за змістом апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

На обґрунтування доводів апеляційних скарг, сторона захисту посилається на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню.

Апелянти зазначають, що підозрюваний ОСОБА_6 одразу після вчинення ДТП під час допиту в якості підозрюваного висловив чітку процесуальну позицію щодо встановлення істини у справі та прийняття справедливого рішення, про що свідчить його наступна процесуальна поведінка:

- сприяв досудовому розслідуванню кримінального провадження;

- вживав заходів щодо надання матеріальної допомоги у відшкодуванні збитків, яких зазнав потерпілий;

- надав чіткі, змістовні, технічно спроможні покази щодо обставин та механізму ДТП, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження та показами свідка.

Також вказують, що встановлений наступний механізм та причина виникнення ДТП - втручання в керування транспортним засобом з боку пасажира ОСОБА_15 , що в свою чергу в повному обсязі виключає склад інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і, як наслідок, свідчить про необґрунтованість підозри.

Крім того, сторона захисту зазначає, що під час розгляду клопотання та дослідження наявності ризику втечі, будь-яких доказів на підтвердження того факту, що підозрюваний вживав або планує вжити заходів щодо уникнення слідства та суду шляхом втечі не надано.

Більше того, ОСОБА_6 одразу після вчинення ДТП: залишився на місці пригоди; не чинив опору працівникам поліції; не намагався залишити місце ДТП; надав покази щодо обставин ДТП; не заперечував факт керування транспортним засобом; на вимогу слідчого пройшов огляд з виявлення ознак сп`яніння, за результатами якого встановлено, що підозрюваний у стані алкогольного сп`яніння не перебував; з моменту внесення відомостей до ЄРДР, не вжив жодних дій щодо переховування; ОСОБА_6 має постійне місце роботи, стійкі соціальні зв`язки, родину, утриманців - неповнолітню доньку, та матір пенсіонера.

Сторона захисту наголошує на необхідності врахування вказаних обставин на спростування наявності ризику переховування підозрюваного від слідства саме через конкретну, реальну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , яка свідчить про його щире бажання сприяти органам розслідування у встановленні обставин ДТП.

Апелянти вказують на те, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих носить абстрактний характер, та належними доказами не доведений.

Більше того, всі слідчі дії за участю свідків проведені, відповідні протоколи допитів долучені до матеріалів справи. Окрім того, будь-яких доказів на активні дії з боку підозрюваного щодо спілкування з будь-ким із свідків стороною обвинувачення не надано.

Скаржники звертають увагу, що підозрюваний має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, раніше не судимий, а тому ризик вчинення нових злочинів спростовується.

Згідно характеристик виданих за місцем проживання встановлено, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, веде активну соціальну роботу, та зарекомендував себе, як порядна людина.

За час проходження служби неодноразово був нагороджений почесними грамотами та подяками.

Підозрюваний є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Вжив заходів щодо надання матеріальної допомоги у лікування потерпілого.

Прийнявши участь у розгляді справи, визнав вимоги потерпілого до страхової компанії для забезпечення швидкого отримання страхового відшкодування.

Окремо апелянти звертають увагу на утриманців підозрюваного. Так, на утримані підозрюваного є мати пенсійного віку - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку ОСОБА_6 самостійно утримує. Окрім того, підозрюваний проживає родиною разом з дружиною ОСОБА_17 яка має тяжкі захворювання та потребує постійного стороннього догляду, а також неповнолітньою донькою ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка потребує батьківської підтримки та участі у вихованні та утриманні.

Підсумовуючи доводи апеляційної скарги, сторона захисту зазначає, що наявні всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистої поруки.

16.09.2025 року на адресу Київського апеляційного суду м. Києва від підозрюваного ОСОБА_6 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких він зазначає, що під час апеляційного розгляду скарг, який відбувся 15.09.2025 року, прокурор навів кілька тверджень, що є безпідставними та не відповідають дійсності, зокрема:

Зі змісту висновку експерта вбачається, що він не зміг дати однозначну відповідь на поставлене слідчим питання №4: «Чи могли виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження утворитися за механізму та обставин, зазначених нею та ОСОБА_6 у своїх показаннях?».

До того ж, зі змісту вказаного висновку вбачається, що слідчим надані експерту неповні вихідні дані та поставлено некоректне питання, а тому вказані викривлені обставини вирішальним чином негативно вплинули на можливість експерта зробити об`єктивну оцінку механізму отримання тілесних ушкоджень, а тому висновок судово-медичної експертизи №042-266-2022 від 18.07.2022 року базується на неповних та хибних вихідних даних, а тому не спростовує покази ОСОБА_15 .

Також підозрюваний зазначає, що прокурором не надано до суду жодного документального підтвердження його висловлювань про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Підсумовуючи викладене у додаткових поясненнях, ОСОБА_6 вказує на те що, прокурор не довів слідчому судді, а слідчий суддя суду першої інстанції належним чином не перевірила та не встановила обґрунтованість підозри, наявність конкретних ризиків та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили задовольнити їх з наведених у них підстав, доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Другим слідчим відділом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000369, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює група прокурорів Київської міської прокуратури.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 станом на 16.05.2021 року обіймав посаду старшого детектива - заступника керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, а отже відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органів» як працівник правоохоронного органу, вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху за таких обставин.

Крім того, щонайменше з 2010 року ОСОБА_6 наділений спеціальним правом керування транспортними засобами категорії «В», а тому з урахуванням наявного досвіду керування автомобілем, а також здобутої ним вищої юридичної освіти та займаної посади, перебуваючи на якій він причетний до розслідування кримінальних правопорушень, а отже на момент вчинення кримінального правопорушення був обізнаний у повній мірі з вимогами чинного законодавства, у тому числі яке регламентує порядок забезпечення безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, та усвідомлював відповідальність за порушення його положень.

16 травня 2021 року, приблизно об 11 год. 00 хв., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись проїзною частиною вулиці Донецької, в адміністративних межах Соломянського району міста Києва, у напрямку від вулиці Ушинського до вулиці Молодогвардійської, та наближаючись до перехрестя з вулицею Волинською, зухвало ігноруючи вимоги вказаних нормативно-правових актів, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, усвідомлюючи небезпечні властивості автомобільного транспорту як джерела підвищеної небезпеки, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, скоїв дорожньо-транспортну пригоду внаслідок порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 16.11 ПДР, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР, відповідно до яких:

- ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» - «учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам»;

- п. 16.11 ПДР - «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР - «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі».

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_6 полягали у тому, що він 16 травня 2021 року, приблизно об 11 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався проїзною частиною вулиці Донецької, в адміністративних межах Соломянського району міста Києва, у напрямку від вулиці Ушинського до вулиці Молодогвардійської.

Наближаючись у зазначений час до перехрестя з вулицею Волинською, на якому світлофорні об?єкти, що регулюють черговість руху, не працювали, ОСОБА_6 мав об?єктивну можливість розуміти, що рухається другорядною дорогою, оскільки за напрямком його руху був установлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), оглядовість якого не обмежувалася.

Водночас ОСОБА_6 , через неуважність, діючи необережно, проявляючи кримінально протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, які мав і міг передбачити, не виконав вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР та порушивши вимоги п.16.11 ПДР, виїхавши на перехрестя, не дав дорогу автомобілю марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_19 , яка рухалася через перехрестя зліва направо головною дорогою, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів.

Продовжуючи рух після зіткнення транспортних засобів, керований ОСОБА_6 автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав за межі проїзної частини, де наїхав передньою частиною на пішохода ОСОБА_20 та опору світлофорного об`єкта.

Унаслідок зазначеного наїзду пішоходу ОСОБА_20 заподіяно закриту травму лівої нижньої кінцівки у вигляді уламкового перелому верхньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, перелому латерального виростка стегнової кістки, повного розриву лівої підколінної артерії на рівні її біфуркації, що належить до тяжкого тілесного ушкодження.

Вказані порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 16.11 ПДР, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 ПДР перебувають у причинному зв?язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_20 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

21.07.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

21 липня 2025 року старший слідчий в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, майор ДБР ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором - начальником управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000369 від 16.05.2021 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Слідчий зазначив, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 16.05.2021;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та потерпілого ОСОБА_20 ;

- висновком експертиз технічного стану автомобілів;

- інформацією КП «Центр організації дорожнього руху»;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_25 ;

- висновком судово-медичної експертизи від 07.09.2021 № 042-878-2021;

- протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 ;

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_15 від 18.07.2022 №042-266-2022;

- показаннями свідків - працівників поліції та швидкої допомоги;

- висновком судової автотехнічної експертизи від 13.09.2021 №СЕ-19/111-21/40341-IT;

- іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Орган досудового розслідування також зазначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду:

Значна суворість покарання за тяжкий злочин, передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України (позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого) цілком ймовірно може спонукати підозрюваного до спроб переховування від слідства та суду з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності.

3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні:

Так, перебуваючи на волі, для уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення ОСОБА_6 може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу на показання свідків та потерпілого, які вже допитані під час досудового розслідування та які можуть бути встановлені в ході проведення досудового розслідування. Свідки та потерпілий в кримінальному провадженні проживають на території міста Києва, а тому для уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може використати тісні соціальні зв`язки, в тому числі з працівниками органів державної влади та правоохоронних органів.

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, працюючи на посаді старшого детектива - заступника керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, будучи працівником правоохоронного органу, може використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу може намагатися уникнути відповідальності за вчинення злочину та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим зручним та можливим для нього способом.

У клопотанні слідчий також вказав, що обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, майора ДБР ОСОБА_9 , погодженого з прокурором - начальником управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000369 від 16.05.2021 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання в період з 22:00 до 06:00 за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги у межах строку досудового розслідування, тобто до 21.09.2025 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_6 під підпис;- здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволенні заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про взяття на поруки ОСОБА_6 - відмовлено.

Строк дії обов`язків визначено до 21.09.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 16.05.2021;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та потерпілого ОСОБА_20 ;

- висновком експертиз технічного стану автомобілів;

- інформацією КП «Центр організації дорожнього руху»;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_25 ;

- висновком судово-медичної експертизи від 07.09.2021 № 042-878-2021;

- протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 ;

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_15 від 18.07.2022 №042-266-2022;

- показаннями свідків - працівників поліції та швидкої допомоги;

- висновком судової автотехнічної експертизи від 13.09.2021 №СЕ-19/111-21/40341-IT;

- іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Крім того, слідчим суддею обгрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що відповідно до частини 6 статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів.

З огляду на те, що санкція статті 286 КК України є такою, що спроможна в значній мірі обмежити права й свободи підозрюваної особи, в тому числі право на свободу пересування, право на роботу, тому думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, існує ризик того що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, у вказаному кримінальному провадженні, покази яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки останній має копії матеріалів кримінального провадження, де зазначені не тільки анкетні відомості свідків а й місця їх проживання, що не виключає ймовірний тиск на них та може позбавити орган досудового розслідування можливості зібрати та надати суду належні, достатні та допустимі докази вини підозрюваного, або спонукати свідків у зміні тих показів, які вже надавалися.

Існує ризик того, що ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу та здійснюючі керівництво Підрозділом детективів організаційно-аналітичного забезпечення та стратегічного розвитку Національного антикорупційного бюро України, може, використовуючи своє становище та пов`язані з цим можливості, перешкоджати кримінальному провадженню з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочин, у якому підозрюється.

Таким чином, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , ступінь суспільної небезпеки та його наслідки, суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, конкретні обставини інкримінованих йому дій та дані про особу підозрюваного, врахувавши процесуальну поведінку останнього, слідчий суддя на час розгляду клопотання дійшов правильного висновку про можливість застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З наведених підстав, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді та не убачає підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, на переконання колегії суддів, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання саме такий запобіжний захід був достатнім стримуючим засобом, та здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи апеляційних скарг підозрюваного та захисника про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Так, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

З наведених підстав, доводи апеляційних скарг про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину у зв`язку з втручанням з боку пасажира в керування транспортним засобом, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання апелянтів про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду; впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Твердження апелянта про те, що слідчим суддею належним чином не перевірено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Посилання апелянтів на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину та матір пенсійного віку та є учасником бойових дій, не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_6 в разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт в певний час доби, може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційних скарг захисника та підозрюваного висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4