справа № 208/1648/25
провадження № 1-кп/208/938/25
УХВАЛА

20 серпня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001583, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ридомиль, Кременецького району Тернопільської області, громадянина України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

У справі розпочато судовий розгляд. Встановлено порядок дослідження доказів, допитано потерпілого, допитуються свідки обвинувачення.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватись від суду з огляду на суворість передбаченого покарання. Знаходячись на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків. ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше притягувався до кримінально відповідальності за аналогічний злочин. При вирішенні клопотання просив не застосувати до ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Представник потерпілого підтримала клопотання прокурора як належним чином обґрунтоване.

Адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Вважав ризики наведені прокурором об`єктивно не підтвердженими. ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, місце реєстрація та мешкання. Вважає, що обвинувачений став жертвою нападу. Його належну процесуальну поведінку обвинуваченого цілком можливо забезпечити шляхом застосування домашнього арешту, або визначення розміру застави. Адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений, кожен окремо підтримали думку адвоката ОСОБА_10 .

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Суд у справі «Летельє проти Франції», вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Суд вважає про доведеність існування ризику переховування ОСОБА_9 від суду, з огляду на безальтернативно сувору міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання винним.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків. При встановленні наявності ризику впливу на зазначених осіб, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання від них показань у кримінальному провадженні, згідно якої після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду, вони допитуються в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

ОСОБА_9 є раніше не судимою особою, і ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, суд вважає необґрунтованим і при вирішення клопотання прокурора до уваги не сприймається.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки ОСОБА_9 шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Приймаючи рішення про застосування найбільш суворого запобіжного заходу, та керуючись положеннями ст. 183 ч.4 п.5 КПК України, суд вважає доводи сторони захисту про можливість застосування до Ковальова альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не обґрунтованими, тобто такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 17.10.2025 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 на не пов`язаний з триманням під вартою, про визначення розміру застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1