КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4196/2025
ЄУН: 369/1375/22 Головуючий у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора та до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 35 (тридцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 105980 (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що з ухвалою він не згодний, вважає ухвалу незаконною, такою, що не відповідає нормам права і не має юридичної сили. Апелянт вважає, що подане прокурором клопотання не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки матеріали справи вказують на те, що він не міг брати участь у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його звинувачують. Також обвинувачений вказав про те, що потерпілий його не впізнав як викрадача майна; впізнання на досудовому слідстві проводилось за фотознімком, що визнано всіма учасниками, і не підлягала доказуванню, що суддя відноситься до нього упереджено, оскільки жодного доказу його винуватості не має.

Окрім того, на переконання обвинуваченого, суддя безпідставно зазначає про відсутність у нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, так як до матеріалів провадження долучені документи про його право на проживання в Україні, відомості про його проживання за адресою дружини; свідоцтво про народження його сина та стан здоров`я сина; відомості про стан його (обвинуваченого) здоров`я, що, на думку обвинуваченого, не підлягає доказуванню.

Також апелянт вказує про те, що він відбуває покарання за попереднім вироком, а тому йому не зрозуміло, яка була необхідність обирати та продовжувати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні.

Окремо обвинувачений зазначає про те, що суддею на стадії дебатів прийнято рішення про допит неіснуючого свідка, що, на переконання Сіордіа, свідчить про упередженість судді.

Обвинувачений також наголошує на тому, що розмір застави, який визначений судом, є занадто великим, оскільки у нього хворіє син, який потребує постійного лікування, на що також є потреба у грошових коштах.

Щодо наявності ризиків, то обвинувачений вказує на їх відсутності, а саме, ризик переховування не існує, оскільки у нього (Сіордіа) є син, який потребує лікування, і він не може покинути сина. Окрім того, він фактично відбуває покарання за інший злочин, що також свідчить про відсутність ризику переховування. Також він не може і не хоче впливати на потерпілого чи експерта, оскільки вказані особи вже допитані, всі висновки експертів досліджені, що також свідчить про відсутність ризику знищити або спотворити будь-які докази. Окрім того відсутній і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження того, в якому він обвинувачується.

За наведених обставин обвинувачений вважає, що суддя підлягає відводу, а ухвала суду підлягає скасуванню.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали про те, що суду першої інстанції надавались документи на підтвердження даних про місце проживання обвинуваченого та наявність неповнолітньої дитини, яка страждає тяжким захворюванням; за попереднім вироком строк покарання закінчився; тривалий час проводиться судовий розгляд при тому, що справа містить один том документів, які досліджені; допитаний свідок і потерпілий, а тому будь-які ризики відсутні;

- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, підтримуючи доводи, викладені у клопотанні прокурора та додатково вказавши, що обвинувачений є громадянином іншої держави, а тому може покинути території України без будь-яких застережень, що свідчить про реальність ризику переховування; також в Обухівському районному суді Київської області перебуває на розгляді ще одне кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за вчинення аналогічного злочину;

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000961 від 2 грудня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

За наявними у розпорядженні колегії суддів матеріалами, ОСОБА_8 є уродженцем м. Сухумі Республіки Грузія, громадянин Грузії, одружений, зі слів має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, без місця реєстрації на території України, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Як встановлено з матеріалів, наявних у розпорядженні колегії суддів, під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що у даному кримінальному провадженні існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_11 від суду обґрунтовується тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, який за ступенем тяжкості, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, покарання за який становить від 5 до 8 років позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду. Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_8 , прокурор зазначає, що обвинувачений не має офіційного місця роботи та джерела доходу, може переховуватися від суду, оскільки не зареєстрований на території України та не має постійного місця проживання на території України, не має на утриманні жодних осіб, тобто, обвинувачений не має таких міцних соціальних зв`язків, які б втримали його від зміни місця проживання або переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Також прокурор вказує, що обвинувачений судимий за вчинення злочинів проти власності, останній раз вироком Києво-Святошинського суду Київської області від 18 грудня 2023 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, вирок набрав законної сили, а тому, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі. Окремо прокурор наголошує, що в умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризик, ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від суду є надзвичайно високим, та існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків шляхом здійснення фізичного чи психологічного тиску, з метою надання неправдивих показань або їх зміни, то прокурор вказує, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, достовірно знаючи місце фактичного проживання свідків, потерпілих може здійснювати вплив на останніх, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінити свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань. Таким же чином обвинувачений може впливати на потерпілих, знаючи їх анкетні дані та місце проживання.Поряд з цим, як підкреслює прокурор, необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Пересічний громадянин, такий як свідок чи потерпілий, приймаючи участь у кримінальному провадженні, має бути захищеним та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед обвинуваченим, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії процесу.

За наведених обставин, на переконання прокурора, відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник та обвинувачений заперечували щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили суд змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки ризики у справі значно зменшилися із плином часу та не підтверджені належними доказами, а також вказували на тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, що суд перебуває на стадії судових дебатів.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За результатами розгляду поданого клопотання ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Ухвала обґрунтована тим, що судом встановлено, що, зокрема із врахуванням наявних доказів у матеріалах провадження, які оцінені судом, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має офіційного місця роботи та джерела доходу, може переховуватися від суду, оскільки не зареєстрований на території України та не має постійного місця проживання на території України, отже, враховуючи вказане, застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може не забезпечити його належної процесуальної поведінки; що у матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.

Також судом визнані необґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого про наявність підстав для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки такі заходи не зможуть запобігти наявним у справі ризикам.

Водночас судом враховано, що обвинувачений відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з цим суд дійшов висновку про визначення обвинуваченому розміру застави як альтернативу даному запобіжному заходу у розмірі 35 (тридцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 105980 (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який, з огляду на встановлені в справі ризики і дані про особу обвинуваченого, буде справедливим та на даній стадії розгляду справи достатнім для забезпечення обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України. Таким чином, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження наданих сторонами доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку будь-яким наявним у кримінальному провадженні доказам з точки зору допустимості, належності, достатності на підтвердження або спростування висунутого обвинувачення. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, є безпідставними.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, врахувавши обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його наслідків, за встановлених на даний час обставин дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення на час розгляду клопотання доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що, вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, врахував стадію судового розгляду; те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; з урахуванням даних про особу обвинуваченого й можливість впливу з його боку на інших учасників судового розгляду; дані про особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, стан його здоров`я, відсутність даних про неможливість подальшого утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора через стан здоров`я, а також інші обставини, на неврахування яких посилається обвинувачений в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Наведені обставини, на думку колегії, суддів, переконливо свідчать, що встановлені раніше ризики, хоча і зменшились, проте, продовжують існувати і на даний час, і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, тим більш, що самим обвинуваченим не заперечується той факт, що він відбуває покарання за іншим вироком суду, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії. Окремо колегія суддів враховує, що відносно обвинуваченого в провадженні іншого суду також перебуває кримінальне провадження за вчинення аналогічного злочину, про що повідомив прокурор та не було спростовано стороною захисту. Також, небезпідставними є доводи прокурора про те, що обвинувачений є громадянином Грузії, а, відтак, при обранні іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може покинути територію України, тим самим переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали також встановлено, що, врахувавши встановлені станом на час розгляду клопотання прокурора обставини, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, майновий стан обвинуваченого,суд визначив розмір застави, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченому визначений розмір застави - 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 105980 (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень.

З огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про визначення обвинуваченому розміру застави 35 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не перевищує навіть половини розміру, встановленого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, не порушує його прав, а тому підстав вважати такий розмір завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вимоги ст. 183 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки - за відсутності заяв відповідних осіб; відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як особисте зобов`язання або домашній арешт, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є непереконливими.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики, хоча й зменшились, проте продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 35 (тридцяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 105980 (сто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4