Провадження № 1-кп/127/838/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2025м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025 року за № 0000034, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , уродженця міста Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, офіційно не працюючого, будучого опікуном дитини з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , всупереч Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 в редакції від 17.03.2021 року, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 в редакції від 17.03.2021, маючи умисел на зберігання дитячої порнографії, у невстановленому органом досудового розслідування місці, дату та час, в невстановлений спосіб, отримав доступ до 20 графічних, які відносяться до дитячої порнографії, які надалі зберігав без мети збуту та розповсюдження на встановлених до належного йому персонального комп`ютеру на накопичувану на жорстких магнітних дисках «Hitachi HDS728080PLAT20» (серійний номер - SYSEYH0G) об`ємом 82,3 GB за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 19.02.2025 в період часу з 07:45 по 08:57 год., в приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_4 , в ході проведення санкціонованого обшуку, виявлено персональний комп`ютер, із встановленими до нього твердотільним накопичувачем «Hitachi HDS728080PLAT20» (серійний номер - SYSEYH0G) об`ємом 82,3 GB, який в подальшому було вилучено та направлено на експертні дослідження,

Так, згідно з висновком експерта, отриманим за результатами проведення судової комп`ютерно - технічної експертизи на твердотілому накопичувачі «Hitachi HDS728080PLAT20» (серійний номер - SYSEYH0G) об`ємом 82,3 GB, серед явної інформації виявлено 164728 графічних файлів та 2155 відеофайлів, з яких в ході проведення огляду вибірково відібрано 20 зображень, а саме файли під назвами: ^3С3Al2BB8E0D978DA5106F43

FEA4C987BFEC75CFDBD5162F34^pimgpsh_fullsize_distr[25208]»,«^5D43AAE1975D6BAB92D69DFD279EEA90837D5D428B2943BE74^pimgpsh_fullsize_distr[25206]»,«^5F012382BBAC3C61C8840F37B36DD111EBE8CDA0D46A158A7B^pimgpsh_fullsize_distr[25204]»,^10DF654555D5A3A950DA71CFECA4AA6637A466CB107A88CB6^pimgpsh_fullsize_distr.[25244]»,«^70E26CADEAE8189C5B7A439A0915D2169985FA5F2C7D35A076^pimgpsh_fullsize_distr[26058]»,«^207F9EDCABDDC3690C852B7CB46015D8C3472FD26957818A29^pimgpsh_fullsize_distr[25949]»,«^005489BE76D772FAAC5BAl966D47BABEBAD13877ABA65F99D^pimgpsh_fullsize_distr[25934]»,«lsp003b-087[65851]»,«-O8K71tp34 [9812]» належать до дитячої порнографії. Відеофайли під назвами: «0 perfect 0.27 9 year old showing ass on webcam [19427]»,«1.18.58 pm (l)[20995]», «Chubby-42[19808]», які відповідно до висновку експерта відносяться до дитячої порнографії.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 301-1 Кримінального кодексу України, а саме умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому діянні визнав в повному обсязі, в чому щиро розкаявся.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визначити допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що його характеризують, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 надав суду покази аналогічні обставинам викладеним у обвинувальному акті. Пояснивши суду, що дійсно зберігав на власному ноутбуці дитячу порнографію, яку скачав досить давно, приблизно у 2016 році та зберігав на жорсткому диску за місцем проживання, для власного споживання.

Вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України визнав в повному обсязі, суду повідомив, що відноситься до вчиненого негативно, висновки для себе зробив, щиро кається.

Заслухавши показання обвинуваченого, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 1 статті 301-1 КК України, тобто умисне зберігання дитячої порнографії без мети збуту чи розповсюдження.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС (далі ВС) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, як зазначив ВС, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання», як зауважив ВС, означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

З вимоги про судимість вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, а саме доньки ОСОБА_6 , 2009 року народження.

Відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР», вих. № 29/6548 від 01.07.2025 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного відділення з денним стаціонаром та стат. відділу станом на 26.06.2025 року на лікуванні не перебував та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався.

Відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», вих. № 3287 від 27.06.2025 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під диспансерним спостереженням та на стаціонарному лікуванні не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 : вчинив тяжкий умисний злочин, раніше не судимий; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; офіційно не працевлаштований; є опікуном доньки дитини з інвалідністю; самостійно виховує дитину; на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває; за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався; винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин його вчинення; у вчиненому щиро розкаявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень частини 1 статті 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 66 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що впливають на його покарання.

З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, наявності обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого у виді щирого каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 1 ст. 301-1 Кримінального кодексу України.

Суд при цьому враховує імперативні приписи частини другої статті 59-1 КК, якими передбачено, що у разі засудження особи до покарання у виді пробаційного нагляду суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Суд також бере до уваги, що частиною другою статті 50 КК метою покарання визначено не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Тому для реалізації зазначеної мети суд вважає за доцільне покласти на ОСОБА_4 додатковий обов`язок, передбачений кримінальним законом, а саме пунктом 4 частини третьої статті 59-1 КК у виді виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Санкцією частини першої статті 301-1 КК визначене безальтернативне призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю. Зазначена правова норма є імперативною.

При цьому суд враховує висновок ВС, сформований у постанові від 22.05.2018 у справі № 753/18479/16-к, відповідно до якого позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується, в тому числі, і до осіб, які на час вчинення кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю.

До аналогічного висновку суд дійшов ВС у постанові від 21.06.2022 по справі №171/869/21.

Зі змісту вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

Отже, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин проти моральності, за який передбачене обов`язкове призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю. Саме тому, суд дійшов до переконання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаними з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на максимально дозволений санкцією статті строк, тобто 3 роки.

Зі змісту частини першої статті 49-2 КВК строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Саме тому суд вважає, що строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду слід рахувати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що ОСОБА_4 судом окрім основного покарання, призначене і додаткове покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

Частиною третьою статті 55 КК регламентовано, що при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

За цих обставин, строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаними з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей, слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів: висновок експерта № СЕ-19/102-25/6144-КТ від 15.05.2025 вартістю 14262,40 гривень; № СЕ-19/102-25/11829-МЗ від 28.05.2025 вартістю 2228,50 гривень; № СЕ-19/102-25/6143-КТ від 19.06.2025 вартістю 5348,40 гривень. Загальна вартість витрат на залучення експертів становить: 21839 гривень 30 копійок.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 55, 65-67, 77, 301-1 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 301-1 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 1 статті 301-1 Кримінального кодексу України у виді 4 (чотирьох) років пробаційного нагляду з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаними з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей на строк 3 (три) роки.

На строк дії пробаційного нагляду покласти на ОСОБА_4 передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду рахувати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання у виді позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаними з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 21839 (двадцять одна тисяча вісімсот тридцять дев`ять) гривень 30 (тридцять) копійок.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2025 року (справа № 127/5552/25) скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: твердотілий накопичувач HITACHI s/n SYSEYHOG, який поміщено до спецпакету «Національна поліція України слідчий відділ» PSP 2206152 та в подальшому до сейфпакету № 200254300, що,згідно з постановою слідчого від 29.07.2025, був переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області знищити.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: твердотілий накопичувач Western Digital s/n WGAZA7854553, який поміщено до спецпакету «Національна поліція України слідчий відділ» PSP 2206031, та в подальшому до сейфпакету № 5691280, накопичувач SSD PNY s/n PNY010910E, який поміщено до спецпакету «Національна поліція України» RIC 2131293 та в подальшому до сейфпакету № 5691275 що,згідно з постановою слідчого від 29.07.2025, були передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області повернути ОСОБА_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: «Maxtor», моделі HX-M201TCB/GMR, жорсткий диск ємністю 1.0 ТВ, моделі MD 1002FAEX-00Y9AO, SIN WCA W34570850, жорсткий диск марки «Kingston» серійний номер 50026В768331258А, що, згідно з постановою слідчого від 29.07.2025, були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити у його власності.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: cейфпакети із носіями інформації № 200254297, 200254309, 5691291, що, згідно з постановою слідчого від 29.07.2025, були передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику (власникам).

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: