Справа № 503/1177/25
Провадження № 1-кп/503/106/25
УХВАЛА

15 серпня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження (обрання) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави (зменшення розміру застави), у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000275 від 19.03.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бондурівка Чечельницького району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який обіймає виборчу посаду Слобідського селищного голови Подільського району Одеської області, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно обвинувального акту 26.11.2020 року ОСОБА_4 обрано Слобідським селищним головою. Відповідно до рішення Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області №2-VIII від 18.11.2020 року ОСОБА_4 приступив до виконання повноважень Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області (наразі Подільського району Одеської області).

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.8 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», селищний голова є: головною посадовою особою територіальної громади відповідного села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесії ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Враховуючи встановлені ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження сільського голови, ОСОБА_4 є службовою особою в розумінні ч.3 ст.18 Кримінального кодексу України, оскільки є представником місцевого самоврядування та обіймає посаду в органі місцевого самоврядування, яка пов`язана з використанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

При цьому, на ОСОБА_4 поширюються заборони, встановлені ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема, їй заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, в тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Наприкінці січня 2025 року представник ТОВ «Бест Фьюел» ОСОБА_6 прибув до приміщення Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області з метою отримання в користування земельної ділянки для розміщення автомобільної газової заправної станції.

Селищна рада розташована за адресою: Одеська область, Подільський район, селище Слобідка, вулиця Незалежності, 2.

У приміщенні селищної ради ОСОБА_6 познайомився із селищним головою ОСОБА_4 та передав йому звернення ТОВ «Бест Фьюел» про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

ОСОБА_4 повідомив йому, що таке рішення приймає виконавчий комітет Слобідської селищної ради, які він підписує як голова.

Виконавчий комітет Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області 24.01.2025 року прийняв рішення «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (розміщення автомобільної газової заправної станції)» №04, яким надано дозвіл ТОВ «Бест Фьюел» на виготовлення та погодження паспорту прив`язки тимчасової споруди на земельній ділянці в межах селища Слобідка.

ОСОБА_6 , на виконання домовленостей із ОСОБА_4 10.03.2025 року прибув до селищної ради. В салоні автомобіля марки «Toyota Rav4» д/н НОМЕР_1 , припаркованого біля селищної ради, ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_6 проект паспорту прив`язки та обговорив порядок його подальшого погодження.

Також, під час зустрічі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 , що позитивне рішення виконавчого комітету може бути прийнято виключно за умови надання йому неправомірної вигоди у розмірі 2500 доларів США.

ОСОБА_6 , вимушено погодився на протиправну вимогу ОСОБА_4 , оскільки розумів, що іншим чином отримати дозвіл на розміщення об`єкту для здійснення підприємницької діяльності може не отримати.

Через допущену технічну помилку в кадастровому номері земельної ділянки у рішенні виконавчого комітету Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 24.01.2025 року №04, ОСОБА_4 видав нове рішення за тими ж реквізитами.

ОСОБА_6 , на виконання домовленостей із ОСОБА_4 , 02.04.2025 року об 11 годині 00 хвилин повторно прибув до селищної ради та в салоні того ж автомобіля, припаркованого біля селищної ради, передав йому новий примірник паспорту прив`язки та частину обумовленої неправомірної вигоди в розмірі 1000 доларів США, що станом на вказану дату складало 41320 гривень.

У подальшому, ОСОБА_6 30.04.2025 року об 11 годині 00 хвилин прибув до селищної ради, де в салоні того ж автомобіля, припаркованого біля селищної ради, передав ОСОБА_4 другу частину неправомірної вигоди у розмірі 1500 доларів США, що станом на вказану дату складало 62280 гривень.

Після отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 рішення виконавчого комітету Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області «Про погодження паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (розміщення автомобільної газової заправної станції) від 18.04.2025 року №32, другий примірник паспорту прив`язки тимчасової споруди від 18.04.2025 року, реєстраційний №02-071/2025.

Селищний голова ОСОБА_4 діяв умисно із корисливим мотивом, зокрема:

усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій;

передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання.

У вказаний спосіб ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у сумі 2500 доларів США, що складає 103600 гривень, за прийняття рішення про погодження паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності ТОВ «Бест Фьюел».

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про продовження (обрання) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого є запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та наявності реальної можливості впродовж тривалого часу ухилятися від кримінальної відповідальності завдяки, зі слів обвинуваченого, впливовому колу зв`язків, які він має, в органах державної влади та місцевого самоврядування через займану ним посаду, а також сам факт наявності, згідно відкритих даних, 15-20% неконтрольованої території України через збройну агресію російської федерації проти України надає додаткові можливості для залишення території України обвинуваченим поза встановленими офіційними пунктами пропуску, до того ж обвинувачений ОСОБА_4 має знайомства із співробітниками правоохоронних органів України та може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску, що створить для нього безпечні умови для здійснення виїзду на непідконтрольні Україні території, в тому числі окуповані; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в тому числі технічну документацію по земельній ділянці за кадастровим номером :02:001:0309; незаконно впливати на свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які ще судом не допитані, особисто або за допомогою третіх осіб шляхом їх схиляння до зміни показів в рамках даного кримінального провадження або взагалі відмови від надання показів через займану ним посаду та наявність у обвинуваченого впливових зв`язків в органах державної влади. Крім того, обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, користуючись своїми численними особистими, діловими та іншими зв`язками з представниками правоохоронних органів, суб`єктами, уповноваженими на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, - шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадження, створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності. Застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, поруки та домашнього арешту є неможливим, оскільки такі запобіжні заходи гарантовано не забезпечать запобіганню вищевказаним ризикам, які на даний час не відпали та не зменшилися.

З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання, обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та з урахуванням його майнового стану та положень ч.5 ст.182 КПК України, визначити обвинуваченому заставу, як вид альтернативного запобіжного заходу у максимальному розмірі, встановленому у разі обвинувачення особи у вчиненні особливо тяжкого злочину, - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму в розмірі 908400 гривень, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки, на думку прокурора, застава у меншому розмірі, не може належним чином забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків у разі внесення ним застави та є для обвинуваченого помірною.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити. Крім того, прокурор заперечував проти клопотання адвоката ОСОБА_5 про зменшення розміру застави обвинуваченому, посилаючись на обставини, викладені в поданому ним клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, в якому просив змінити альтернативний запобіжний захід обвинуваченому, зменшивши раніше визначений судом розмір застави до 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В обґрунтування клопотання зазначив, що розмір застави є завищеним та не помірним для його підзахисного, оскільки перевищує отриманий обвинуваченим дохід за 2024 рік (розмір отриманої обвинуваченим заробітної плати за 2024 рік відповідно до декларації складає 640 000 гривень). Крім того, адвокат звернув увагу суду на те, що сума застави в розмірі 908400 гривень за весь час перебування ОСОБА_4 під вартою (4 місяці) не була внесена ні обвинуваченим ні іншим заставодавцем через відсутність такої суми грошових коштів як у обвинуваченого, так і членів його сім`ї та знайомих. До того ж, про відсутність у обвинуваченого грошових коштів в розмірі, визначеної судом застави та запропонованої прокурором, свідчить той факт, що під час досудового розслідування в ході проведення обшуку у його домоволодінні було вилучено лише 800 доларів США, що були спільними сімейними коштами. Також адвокат зазначив, що прокурором не доведено наявність ризику знищення речей та документів, враховуючи, що всі докази у кримінальному проваджені зібрані та не перебувають у володінні обвинуваченого, а також, на думку захисника, сумнівним є наявність ризику впливу на свідків, оскільки їх допит, наскільки йому відомо, на досудовому розслідуванні проводився в порядку ст.225 КПК України.

Крім того, захисник звернув увагу суду на особу обвинуваченого, який є раніше не судимим; має постійне місце проживання в Україні на території Подільського району Одеської області; міцні соціальні зв`язки (дружину та доньку); працевлаштований, неодноразово заохочувався численними грамотами та подяками за місцем його роботи; є особою похилого віку та має поганий стан здоров`я через перенесення інфаркту, що потребує вживання постійних відповідних медичних кардіопрепаратів. Натомість, його дружина перенесла інсульт. До того ж, ні обвинувачений, ні його дружина не мають закордонних паспортів.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та обставини, викладені у клопотанні, та додав, що розмір застави є дійсно непомірним для нього та членів його сім`ї, а вказана у клопотанні нерухомість, що належить йому на праві власності, є перебільшеною. Крім того, просив суд врахувати позитивні характеристики його особи при ухваленні рішення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обидва клопотання з доданими до них матеріалами, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 частково, з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування та доданих до обвинувальному акту документів ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2025 року та від 24.06.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із правом внесення застави.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимогистатті 194 КПК Українизобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий органповинен брати доуваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину;підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризикпереховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою;характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення«Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з врахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, суспільної небезпеки інкримінованого йому злочину та тяжкості покарання. яке загрожує ОСОБА_4 , а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний міг незаконно впливати на свідків, вживати заходів щодо знищення слідів та речових доказів скоєного ним кримінального правопорушення, переховуватись від слідства та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню у будь-який інший спосіб.

На теперішній час по кримінальній справі здійснюється підготовче провадження. Так, на думку прокурора, на стадії підготовчого провадження по справі лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим може бути прийнято спроби переховування від суду, а також він може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, які не допитані у судовому засіданні при даному судовому розгляді. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість з боку обвинуваченого знищити речі та документи, тому застосування альтернативних запобіжних заходів є недоцільним. Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідають вимогам ст. 184 КПК України. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження ст. 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України, - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування. В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого корупційного злочину у сфері службової діяльності в умовах воєнного стану, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 наразі перебуває на стадії підготовчого провадження, судове слідство по справі не розпочате, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним. Разом з тим, суд вважає, що прокурором не доведено існування ризику, визначеного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість з боку обвинуваченого ОСОБА_4 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази у справі зібрані на стадії досудового розслідування та знаходяться у матеріалах кримінального провадження. Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що: 1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки та офіційні джерела доходу; 2) за станом здоров`я: суду не надані жодні докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час та утримання його в умовах СІЗО. Крім того, суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню. Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому приходить до висновку про необхідність обрання для нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Так, судом приймається до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, наявність у останнього постійного місця проживання на території Слобідської селищної громади, позитивних характеристик за місцем роботи, в тому числі наявність численних нагород та подяк в сфері його професійної діяльності, а також за вагомі внески у зміцнення обороноздатності країни від військовослужбовців та прикордонників під час воєнного стану, а також його похилий вік та поганий стан здоров`я, проте наголошує на тому, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини злочину в яких останній обґрунтовано обвинувачується.

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід спростовується вищенаведеними в даній ухвалі обґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 жовтня 2025 року включно.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п.2 ч.5 цієї ж статті розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзаца 2 ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, органи зобов`язані належним чином виправдати суму застави, та прийняти до уваги фінансовий стан обвинуваченого та його спроможність сплатити необхідну суму (рішення ЄСПЛ у справі "Мангурас проти Іспанії" п. п. 78-80).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 820) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути врахована наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати стримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість, об`єкт та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , можливі наслідки від вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, зокрема і майновий стан, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні необхідно встановити заставу відповідно до положень абзацу 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з метою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України, а саме: заставу у розмірі 160 (сто шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень, який за своїм розміром в 2 рази перебільшує максимальний розмір застави, що може бути визначеним в порядку п.2 ч.5 ст.182 КПК України у разі обвинувачення особи у вчиненні тяжкого злочину, - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Саме такий запобіжний захід є достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, суд приймає до уваги доводи сторони захисту, як підстави для зменшення розміру застави на даній стадії судового провадження, а саме те, що визначений слідчим суддею розмір застави при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою значно перевищує задекларований річний дохід обвинуваченого, а тому вважає, що застава визначена в ухвалі слідчого судді при обранні запобіжного заходу є непомірною для ОСОБА_4 . На фінансову неспроможність внесення обвинуваченим застави в розмірі 908400 гривень також вказує те, що ні він особисто, ні члени його сім`ї та інші родичі й знайомі, за час його перебування під вартою (майже 4 місяці) не внесли заставу в тому розмірі, який був визначений слідчим суддею.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для часткового задоволення клопотання сторони захисту.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою суду; не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. абз.2 ч.5 ст.182, 183, 314, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області про продовження (обрання) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави (зменшення розміру застави) задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 160 (сто шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 484480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяця з дня внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 годин 00 хвилин 13 жовтня 2025 року.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1