Справа № 347/477/24
Провадження № 11-кп/4808/411/25
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року про заміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 в кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року змінено обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк 60 днів, з 21 липня 2025 року до 18 вересня 2025 року включно, без можливості внесення застави.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що не зважаючи на застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу та на обов`язки, покладені судом з метою запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, останній неодноразово здійснював порушення обов`язків, покладених судом.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на понятих, що були присутні під час затримання та обшуку, свідків з якими ОСОБА_8 особисто знайомий, перешкоджати, кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обґрунтовано обвинувачується. Зазначені ризики свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Окрім цього, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 27 травня 2025 року слідчим суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області в межах кримінального провадження № 0000125 від 05 травня 2025 року за ч. 2 ст. 307 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та який перебуває в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» без права внесення застави.

Також судом при зміні запобіжного заходу враховано, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого, відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання та в задоволенні клопотання відмовити.

Зазначає, що ухвала судді є необґрунтована, у зв`язку з тим, що суддя не обґрунтував належним чином жодного ризику та не навів будь яких доказів необхідності зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою. Згідно з клопотанням прокурора Косівської окружної прокуратури ОСОБА_9 не зазначено жодного доказу обставин чим підтверджується вина обвинуваченого, та якими зібраними доказами у кримінальному провадженні, а також які були порушені обов`язки.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Наголошує, що на обвинуваченого ОСОБА_8 були покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком до 16 грудня 2024 року, строк їх дії продовжено не було, тому відсутні підстави стверджувати про факт порушення обов`язків обвинуваченим ОСОБА_8 поза межами строку їх дії. А стороною обвинувачення не доведено, що запобіжний захід у вигляді застави, який було визначено ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді суду від 22 серпня 2024 року, перестав діяти і заставу звернуто в дохід держави.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ОСОБА_8 у об`єднаному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307КК України встановлено відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309 КК України.

22 серпня 2024 року у кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - з утриманням в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», терміном 60 днів до 24 жовтня 2024 року з визначеною заставою у межах 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень та у випадку внесення застави, покладено передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати до слідчого, процесуального керівника-прокурора чи суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту в якому він фактично проживає, м. Косів, Косівського району Івано-Франківської області, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

26 серпня 2024 року підозрюваний ОСОБА_8 звільнений з Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) у зв`язку із внесенням застави, роз`яснено покладені судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, і таким чином застосовано до нього запобіжний захід заставу.

Не зважаючи на застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу та на обов`язки, покладені судом з метою запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, останній неодноразово здійснював порушення обов`язків, покладених судом.

Окрім цього, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 27 травня 2025 року слідчим суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області в межах кримінального провадження № 0000125 від 05 травня 2025 року за ч. 2 ст. 307 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та який перебуває в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» без права внесення застави.

Також судом при зміні запобіжного заходу враховано, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого, відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про те, що прокурором подано достатні докази, які свідчать про наявність підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на понятих, що були присутні під час затримання та обшуку, свідків з якими ОСОБА_8 особисто знайомий, перешкоджати, кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обґрунтовано обвинувачується. Зазначені ризики свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд першої інстанції вірно враховував, що обраний в межах у об`єднаного кримінального провадження відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави не зміг запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані. Так, обвинувачений ОСОБА_8 неодружений, непрацевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може незаконно впливати на свідків, переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що передбачає санкція інкримінованої йому статті, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою на цій стадії кримінального провадження.

Колегія суддів при прийнятті рішення враховує факт наявності нових епізодів злочинної діяльності та нового повідомлення про підозру.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заміна запобіжного заходу на тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність заміни запобіжного заходу з застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Щодо ОСОБА_8 у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 182, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2025 року про заміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 в кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5