1-кп/703/295/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000459 від 20.11.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Архангельськ, РФ, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, неповнолітніх дітей не має, працюючого охоронцем ТОВ «Виробнича компанія «Автострада», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

встановив:

20 листопада 2024 року близько 08 години хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем KIA CEED реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Н-16 (Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань) зі сторони м. Звенигордка в напрямку м. Сміла, в порушення вимог пунктів 2.3.б); 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), з змінами та доповненнями, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проїжджаючи на відстані 2100 м від повороту на с. Мельниківка, на відрізку заокруглення проїжджої частини ліворуч відносно його напрямку руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини праворуч відносно свого напрямку руху, з подальшим перекиданням транспортного засобу в правий кювет.

Внаслідок даної дорожьо-транспортної пригоди пасажир автомобіля KIA CEED реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинула на місці пригоди, а пасажир автомобіля KIA CEED реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «Смілянська міська лікарня», де 27 листопада 2024 року померла в травматологічному відділенні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля KIA CEED реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , а саме вимог пунктів 2.3.б); 12.1. ПОДР, відповідно до висновку експерта № СТ/010У-25 від 21.01.2025 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Таким чином, дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.3 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_6 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій. Зокрема пояснив, що 20 листопада 2024 року він разом із пасажирами їхав з м. Богачеве до м. Черкаси. В автомобілі поряд з ним перебував пасажир ОСОБА_9 , позаду пасажира сиділа ОСОБА_7 , а позаду нього його дружина ОСОБА_8 . Пора року була пізня осінь, дорога була мокра від туману, рухався він зі швидкістю приблизно 80 км/год. Перед ним рухався продуктовий автомобіль. З незрозумілих причин його автомобіль «пішов у віраж», перекинувся та злетів у кювет. Оскільки він та пасажир ОСОБА_10 були пристебнутими ременями безпеки, то вони не постраждали. Однак, ОСОБА_7 загинула на місці, а його дружина отримала травми, в зв`язку з чим була госпіталізована, та в подальшому загинула в лікарні. На лікування дружини він шукав донорів крові, купував ліки, потерпілій ОСОБА_4 допоміг матеріально. Перед виїздом, автомобіль був технічно справний, він себе почував добре, перебував у тверезому стані, чому його автомобіль «занесло» - пояснити не може. Щиро розкаявся, дуже шкодує про те, що трапилося, просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що загибла ОСОБА_7 була його сестрою. Вважала, що вини обвинуваченого у вчиненому немає, оскільки так трапились обставини з незрозумілих причин. Жодних претензій до обвинуваченого вона не має.

В подальшому подала письмову заяву, в якій просила розглядати кримінальне провадження 14.05.2025 без її участі, просила застосувати міру покарання не пов`язану з реальним позбавленням волі, вказала, що претензій до ОСОБА_6 будь-якого характеру не має.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. В порядку ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, з`ясуванням думки потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому у разі визнання його винуватим, та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується положеннями ст.ст. 65-67 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 та ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обираючи вид та міру покарання суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєне кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, тяжкими захворюваннями не страждає, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує думку потерпілої ОСОБА_4 , яка зазначила, що будь-яких претензій вона до обвинуваченого не має, просила не застосовувати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі та думку сторони захисту, яка просила при призначенні покарання встановити мінімальний іспитовий строк та призначити позбавлення права керування транспортним засобом також просила на 1 рік, в зв`язку з тим, що обвинувачений має захворювання рухового апарату та йому складно добиратися до місця роботи.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах, установлених санкцією ч.3 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права кресання транспортними засобами та застосувати ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та характеру допущених обвинуваченим ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху, суд дійшов висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.69 КК України судом не встановлено.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на час судового розгляду сплив та підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати стягненню не підлягають, оскільки сплачені в ході досудового розслідування.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 374, 381, 394 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 у період іспитового строку наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2024, на автомобіль марки «KIA CEED» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «KIA CEED» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку в день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий: ОСОБА_1