ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24704/25

Провадження № 11-сс/820/459/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 серпня 2025 року за № 00000958 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Княжолука Долинського району Івано-Франківської області, що проживає по АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні цілодобово залишати місце його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, крім випадків необхідності прослідувати до укриття під час оголошення сигналу «повітряна тривога» або до медичного закладу для отримання медичної допомоги та покладено на нього обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або навчання; утримуватись від спілкування із потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому, який здійснює досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України (в разі їх наявності); носити електронний засіб контролю.

Встановлено строк дії ухвали до 24 жовтня 2025 року.

Ухвалено підозрюваного ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання та звільнити його з-під варти.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні неумисного кримінального правопорушення, визнає свою причетність до вчиненого та щиро розкаюється, є раніше не судимою особою, колишнім військовослужбовцем ЗСУ, позитивно характеризується, на його утриманні перебуває дружина, яка є особою із інвалідністю ІІІ групи та прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

З таким рішенням слідчого судді прокурор не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою.

Стверджує, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за скоєне, останній може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду.

Разом з тим, після вчинення злочину підозрюваний не з`ясував стан потерпілих, не надав їм домедичної допомоги та не викликав ні працівників правоохоронних органів, ні швидкої медичної допомоги.

ОСОБА_6 на момент затримання та оголошення підозри відмовився надавати покази, під час обрання запобіжного заходу хоча й визнав вину у вчиненому, однак ствердив, що «підрізав» інше авто, що не підтверджується матеріалами провадження. Вказане, на думку прокурора, свідчить про те, що підозрюваний щиро не розкаявся та не співпрацює із органом досудового розслідування.

Поза увагою суду залишилося й те, що підозрюваний неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема 26 грудня 2022 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП та 11 червня 2025 року за ст. 124 КУпАП, що вказує на підвищений ступінь небезпеки ОСОБА_6 , як водія, для оточуючих.

Наявність позитивних характеристик підозрюваного та перебування на його утриманні дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, не зменшує ступінь небезпеки вчиненого та його наслідків, а тому такі не можуть бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, у судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_6 зазначив, що догляд за його дружиною може здійснювати їх дочка, тому слідчий суддя безпідставно врахував вказану обставину.

До апеляційної скарги прокурор долучив заяви потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у яких останні зазначили, що застосований до підозрюваного запобіжний захід є занадто м`яким та просили обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені в ній доводи, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти такої, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 серпня 2025 року за № 0000958 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 29 серпня 2025 року, близько 00 год. 35 хв., у темну пору доби без опадів, водій ОСОБА_6 , керуючи автопоїздом у складі тягача «MAN TGX 18.44», д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом «Schmitz Cargobull SKO 24/4 FP 45 COOL», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 90 км/год автодорогою М-30 «Стрий-Уань-Дніпро-Ізварине», в напрямку від м. Терпнополя до м. Хмельницького.

Під час руху водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.5., 1.10., 2.3. б, д, 12.3. Правил дорожнього руху. Внаслідок цього відбулось зіткнення із автомобілями «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_3 , «Peugot 301», д.н.з. НОМЕР_4 , «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_5 , та наїзд на співробітників СРПП ВнП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також на водія автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_12 , які отримали ряд тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_6 вказаних Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

29 серпня 2025 року о 03 год. 35 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30 серпня 2025 року старший слідчий в особливо тяжких справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи вказане клопотання, слідчий суддя на виконання вимог ст. 178 КПК України врахував вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, яке є тяжким та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Враховано і дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимим, має постійне місце проживання, колишній військовослужбовець Збройних Сил України, за місцем роботи та служби характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебуває дружина, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та потребує сторонньої допомоги,.

Також слідчим суддею, взято до уваги, що ОСОБА_6 визнає вину у вчиненому та щиро розкаюється, кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється є неумисним, що свідчить про нижчий ступінь його суспільної небезпеки.

З врахуванням наведених обставин слідчий суддя прийшов до правильного висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що на цій стадії провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Прокурором не надано апеляційному суду достатніх об`єктивних даних, які б вказували, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам. Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення та наявність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення не може бути підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою (п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», п. 60 рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року «Єлоєв проти України»).

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи під домашнім арештом, матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, не заслуговує на увагу апеляційного суду, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та змісті оскаржуваної ухвали.

Так, зазначений апелянтом ризик був врахований слідчим суддею, у зв`язку з чим оскарженою ухвалою ОСОБА_6 заборонено цілодобово покидати місце свого проживання та покладено на нього наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або навчання; утримуватись від спілкування із потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому, який здійснює досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України (в разі їх наявності); носити електронний засіб контролю.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Отже, ризик переховування від органу досудового розслідування був врахований слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Що стосується наявності позитивних характеристик підозрюваного та перебування на його утриманні дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, то вказані обставини, дійсно, не є беззаперечною підставою, відповідно до вимог КПК України, для застосування більш м`якого запобіжного заходу, однак такі були враховані слідчим суддею в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема: тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, фактичними обставинами кримінального провадження, суворістю можливого покарання, що й стало підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги про те, слідчий суддя необґрунтовано послався на наявність у підозрюваного ОСОБА_6 на утриманні дружини, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

11 червня 1986 року між підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_13 було зареєстровано шлюб, після чого останній присвоєно прізвище ОСОБА_14 , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 11 червня 1986 року.

Згідно з даними довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 760185, виданої головою Медико-соціальної експертної комісії 23 грудня 2021 року, ОСОБА_15 є особою з інвалідністю ІІІ групи по життєво.

Отже, на утриманні ОСОБА_6 , дійсно, знаходиться його дружина, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, про що правильно зазначив слідчий суддя у своєму рішенні.

Посилання апелянта на те, що догляд за дружиною підозрюваного може здійснювати їхня дочка, є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, із матеріалів справи вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_15 проживають в с. Тяпче Калуського району Івано-Франківської області.

Натомість, їхня дочка ОСОБА_16 мешкає в м. Долина Калуського району Івано-Франківської області, що підтверджується даними витягу з реєстру територіальної громади № 2025/012842572.

Тобто, остання фактично проживає в іншому місці та не може здійснювати постійного догляду за матір`ю.

Разом з тим, наявність стороннього родича формально не гарантує належного догляду за нею, а тому не спростовує того, що ОСОБА_15 перебуває на утриманні саме підозрюваного ОСОБА_6 .

Твердження прокурора про те, що після вчинення злочину підозрюваний не з`ясував стан потерпілих, не надав їм домедичної допомоги та не викликав ні працівників правоохоронних органів, ні швидкої медичної допомоги, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані обставини стосуються оцінки його дій в межах пред`явленого обвинувачення та підлягають перевірці під час розгляду справи по суті.

Посилання на такі обставини для обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчило б про попереднє визнання його винуватим, що суперечить презумпції винуватості.

Що ж стосується того, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, то наведене жодним чином не свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не є беззаперечною підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, відповідно до вимог КПК України.

Щодо інших доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність оскарженої ухвали колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Слідчий суддя на виконання вимог ст. 178 КПК України врахував вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим, відомості про особу підозрюваного та існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Стороною обвинувачення не доведено наявність достатніх підстав для застосування щодо підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2025 року, якою застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 24 жовтня 2025 року з покладенням на нього відповідних обов`язків, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3