Справа № 201/5547/25
Провадження № 1-кс/201/2056/2025
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000596, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернулась із погодженим прокурором клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 03 травня 2025 року приблизно 07 години 30 хвилин, ОСОБА_5 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , в одній із житлових кімнат, де він побачив раніше знайому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, поєднане із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, з корисливих мотивів.

Надалі ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у зазначений час та у вказаному місці, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, з метою особистого збагачення в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Указу Президента України №341 від 22.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022», підійшов до ОСОБА_6 і, перебуваючи у положенні стоячи один навпроти одного, наніс їй один удар своєю лівою рукою, стиснутою в кулак, в область правого ока.

Після чого ОСОБА_5 , не зупиняючись на досягнутому, перебуваючи в тому ж положенні, штовхнув ОСОБА_6 руками, в результаті чого остання впала на диван обличчям донизу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, підійшов до ОСОБА_6 , яка перебувала в положенні лежачи обличчям донизу на дивані, та з метою утримання її від спротиву, натискаючи однією рукою на її спину, обмежуючи її рух та вільне пересування, іншою почав перевіряти вміст кишень одягу, в який вона була вдягнена.

Далі ОСОБА_5 , усвідомлюючи відкритий характер своїх дій для потерпілої, виявив у її лівій кишені куртки гаманець. Оглянувши вміст гаманця ОСОБА_5 виявив в ньому 11 000 грн та банківську картку які визначив об`єктом свого злочинного посягання, та розуміючи, що його дії є відкритими для оточуючих та потерпілої, заволодів вказаними грошима та банківською карткою, поклавши їх до своєї кишені.

Після цього, завершуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 покинув приміщення квартири з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 11 000 грн.

03.05.2025 ОСОБА_5 затримано відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК України під час проведення обшуку ОСОБА_5 в нього виявлено та вилучено три купюри номіналом 300$ США та банківську картку № НОМЕР_1 .

Вказане вилучене майно, а саме три купюри номіналом 300$ США та банківську картку № НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та зберігається при матеріалах кримінального провадження.

Слідчий надав заяву в якій просив клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене майно в клопотанні.

Від захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 надана заява про розгляд клопотання без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, приходить до такого висновку.

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділенням ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 03.05.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000596, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

03.05.2025 ОСОБА_5 затримано відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Під час затримання та проведення обшуку ОСОБА_5 у останнього виявлено та вилучено три купюри номіналом 300$ США та банківську картку № НОМЕР_1 .

Вказане вилучене майно, а саме три купюри номіналом 300$ США та банківську картку № НОМЕР_1 постановою слідчого від 04.05.2025р. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та зберігається при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За правилами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК). Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Виходячи з приписів ч. 5 ст. 171 КПК України арешт за клопотанням слідчого накладається на тимчасово вилучене майно - майно, яке вилучене під час обшуку, але дозвіл на вилучення якого не був наданий слідчим суддею в ухвалі про обшук.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує те, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено, вилучені предмети не оглянуті, відсутні очевидні дані вважати, що вони не мають відношення до вчинення кримінального правопорушення, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на вилучене під час затримання ОСОБА_5 03.05.2025р за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

три купюри номіналом 300$ США та банківську картку № НОМЕР_1 - з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження користування.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 40 хв. 08 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1