БАРАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 273/784/25
Провадження № 1-в/273/35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м.Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баранівка клопотання представника Звягельського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону стосовно засудженої ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Звягельський районний сектор №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку Баранівського районного суду Житомирської області у відповідність до Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В обґрунтування подання зазначає, що вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024 року ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України, та із застосуванням ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого дрібною крадіжкою вважається викрадення, шахрайство, привласнення чи розтрата чужого майна, вартість якого не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія Закону №3886-ІХ має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону, а тому з урахуванням Закон України № 3886-IХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Представник Звягельського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд подання без його участі, подання підтримує, просить його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд подання у її відсутності, подання просить задовольнити.

Засуджена ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття, у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглянути подання без участі учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Аналогічні висновки викладені у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 07.10.2024 р. справа №278/1566/21 (провадження №51-2555кмо24), згідно з якими відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом №3886-IX внесено зміни у ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, яким підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду робить висновок, що зміна до ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми.

Визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі. Її ж визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначено їй покарання у виді 1 року обмеження волі. У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 3 роки. Покладено на засуджену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1, 2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Станом на 01.01.2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становив 2684 грн., тобто неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 1342 грн. на 2023 рік, а два неоподатковуваних мінімумів, зазначених в ч.2 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення 2684 грн.

Так, за вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024 року ОСОБА_4 засуджено:

- за ч. 1 ст. 162 КК України умисне незаконне проникнення до житла;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в період воєнного стану, а саме крадіжку майна на загальну суму 2486,01 грн. (кримінальне правопорушення 01.03.2023 року) та крадіжку грошових коштів в сумі 2000 злотих (еквівалент 17233,80 грн.) (кримінальне правопорушення 02.06.2023 року).

Отже, кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_4 було засуджено вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024 року за ч.4 ст.185 КК України (крадіжку майна на загальну суму 2486,01 грн.), наразі не вважається кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким, станом на час вчинення кримінального правопорушення, настає саме кримінальна відповідальність.

При цьому суд враховує, що вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024 року було призначено одне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.

Разом з тим, оскільки кримінальна караність діянь ОСОБА_4 , які кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України (в частині кримінального правопорушення 01.03.2023 року) законодавчо усунута, то остання підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вказані діяння на підставі ч.2 ст.74 КК України, ОСОБА_4 слід вважати засудженою за ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненою на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та з покладенням на останню обов`язків, передбачених пп.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

На підставі ст.58 Конституції України, ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Звягельського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону стосовно засудженої ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024 року за ч.4 ст.185 КК України (в частині кримінального правопорушення 01.03.2023 року), у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженою за ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненою на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та з покладеними відповідно до п.п.1, 2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1