Справа № 132/3451/23
Провадження №1-кп/132/116/25
Вирок

Іменем України

04 липня 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321 від 07 серпня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Віньківці Віньковецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, тракториста інженерно-позиційного відділення інженерно-позиційного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, старшого солдата, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_12 07 серпня 2023 року близько 11год.40хв. керуючи технічно-справним автомобілем марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху у населеному пункті автомобільною дорогою міжнародного значення М-21 сполученням Виступовичі Житомир Могилів-Подільський, в межах міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, не врахував дорожню обстановку, а саме заокруглення проїзної частини вліво по ходу його руху, та вологого стану дороги, внаслідок чого втратив змогу контролювати його рух, та безпечно керувати ним, що призвело до виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху, та зіткнення з автомобілем марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, забійно-рваної рани лобної ділянки голови, стану після ПХО рани, закритої тупої травми грудної клітки, перелому 6-го ребра справа, закритої непроникаючої травми передньо-бічної стінки живота, органів черевної порожнини, поверхневого розриву 3-го сегмента печінки 1-го ступеня, стану після лапороскопії, коагуляції розриву 3-го сегмента печінки, санації та дренування черевної порожнини, відкритого багатоуламкового перелому правого надколінника зі зміщенням, забійно-рваної рани лівого колінного суглоба із відкритим розривом власної зв`язки лівого надколінника, стану після ПХО відкритого перелому правого надколінника, ОМС К-шпицями, стану після ПХО рани лівого колінного суглобу, тенофарії власної зв`язки лівого надколінника, в`яло гранулюючої рани правого колінного суглоба, стану після пластики дефекту шкіри правого колінного суглобу розщепленим шкірним аутотрансплантантом, які виникли від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (предметів), можливо, в строк зазначений у постанові 07.08.2023 року, та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Пасажир автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », ОСОБА_13 отримала середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла, важкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, перелому кісток основи черепа праворуч, правобічного посттравматичного середнього отиту, множинних саден голови, тулуба, кінцівок, закритої тупої травми грудної клітки, перелому 3-го, 4-го ребер зліва, забою обох легень, закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки в с/3 зі зміщенням синтезований АЗФ, перелому металоконструкції (стержнів Шанца), які виникли від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (предметів), можливо, в строк зазначений у постанові 07.08.2023 року, та належать до тяжких тілесних ушкоджень. Порушення ОСОБА_12 вимог п.12.1 ПДР України перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 07.08.2023 року близько 11год.40хв. керуючи автомобілем марки (моделі) «BMW 320», номерний знак « НОМЕР_2 », та рухаючись автомобільною дорогою М-21, в межах міста Калинівка, допустив перевищення швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан дороги, виїхав на зустрічну смугу руху, на якій здійснив зіткнення з автомобілем марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », водій та пасажир якого отримали тяжкі тілесні ушкодження. Завдану потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_13 внаслідок даного кримінального правопорушення шкоду (збиток) він відшкодував у повному обсязі, останні до нього будь-яких претензій матеріального та морального характеру не мають, а тому з урахуванням його особи, просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_8 до суду не з`явився, залучив до участі в провадженні в якості свого представника адвоката ОСОБА_14 , яка просила розглянути справу за відсутності її клієнта, шкода йому відшкодована, будь-яких претензій до обвинуваченого він не має, а тому просить останнього суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_13 до суду не з`явилась, подала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, шкода їй відшкодована, будь-яких претензій до обвинуваченого не має, просить його суворо не карати.

Окрім повного визнання провини, вина ОСОБА_12 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю доведена безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події, складеним 07.08.2023 року заступником начальника СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_15 , з план-схемою та ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно яких було встановлене місце дорожньо-транспортної пригоди, зафіксованого його слідову інформацію, виявлено та вилучено транспортні засоби: автомобіль марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 26.05.2022 року органом ТСЦ 0541, на автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », які відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_16 від 07.08.2023 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, на які ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 09.08.2023 року у справі № 132/2385/23, накладено арешт;

- актом про пожежу, складеним 07.08.2023 року комісією у складі: провідного інспектора ОППР та ЗЦЗ Хмільницького РУ ГУ ДСНС України у Вінницькій області лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_18 ; заступника начальника 19 ДПРЧ (м. Калинівка) 7 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Вінницькій області (м. Козятин) майора служби цивільного захисту ОСОБА_19 , та власника ТЗ ОСОБА_12 , згідно якого, ймовірною причиною пожежі в автомобілі марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », є дорожньо-транспортна пригода;

- звітом про причину виникнення пожежі в легковому автомобілі марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », складеним 09.08.2023 року провідним інспектором ОППР та ЗЦЗ Хмільницького РУ ГУ ДСНС України у Вінницькій області лейтенантом служби цивільного захисту ОСОБА_20 , з ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно якого, ймовірною причиною виникнення пожежі, яка сталася 07.08.2023 року за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, Калинівська міська територіальна громада, автодорога М-21 сполученням «Виступовичі Могилів-Подільський», поблизу села Сальник, в легковому автомобілі марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », є дорожньо-транспортна пригода;

- висновком експерта № 2104, складеним 16.08.2023 року судово-медичним експертом, завідувачем відділення судово-медичної токсикології Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_21 , згідно якого, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_8 методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено;

- висновком експерта № 2106, складеним 16.08.2023 року судово-медичним експертом, завідувачем відділення судово-медичної токсикології Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_21 , згідно якого, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_12 методом газово-рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено;

- висновком експерта № 2105, складеним 22.08.2023 року судово-медичним експертом, завідувачем відділення судово-медичної токсикології Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_21 , згідно якого, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_8 наявність в крові похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4-бензодіазепіну, фенотіазіну та фенілалкіламіну, а також тетрагідроканабінолу не виявлено;

- висновком експерта № 2107, складеним 22.08.2023 року судово-медичним експертом, завідувачем відділення судово-медичної токсикології Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_21 , згідно якого, при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_12 наявність в крові похідних барбітурової кислоти, алкалоїдів групи опію, похідних 1,4-бензодіазепіну, фенотіазіну та фенілалкіламіну, а також тетрагідроканабінолу не виявлено;

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/15073-ІТ, складеним 30.08.2023 року судовим експертом, заступником завідувача відділу автотехнічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_22 , згідно якого, зіткнення автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », сталося на проїзній частині автомобільної дороги Житомир Могилів-Подільський, найбільш ймовірно на правій смузі руху в напрямку міста Вінниці, в межах опису уламків деталей ТЗ. В заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_12 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.11.4, 12.1, 12.4 та вимогою горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України. В заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 » - ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.3 ПДР України. В ситуації, яка склалася, при заданому в постанові про призначення експертизи та міститься в матеріалах кримінального провадження комплексі технічних параметрів, водій автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb» - ОСОБА_8 не буде мати технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем марки (моделі) «BMW 320», шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», до смуги руху автомобіля марки (моделі) «BMW 320», за умови, перебування автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb» від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху на відстані менш ніж 34,0м., якщо ж дана відстань буде більшою ніж 38,0м., тоді навпаки, тобто водій автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb» - ОСОБА_8 буде мати технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем марки (моделі) «BMW 320», шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb» до смуги руху автомобіля марки (моделі) «BMW 320». В ситуації, яка склалася, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі технічних величин (вихідних даних), можливість попередження зіткнення у водія автомобіля марки (моделі) «BMW 320» - ОСОБА_12 з технічної точки зору забезпечувалось виконанням ним вимог п.п.11.4, 12.1 ПДР України, для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру та при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля. В ситуації, яка склалася, при вказаних в постанові про призначення експертизи та містяться в матеріалах кримінального провадження комплексі технічних величин, в діях водія автомобіля марки (моделі) «BMW 320» - ОСОБА_12 вбачається невідповідність вимогам п.п.11.4, 12.1, 12.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України. Дії водія автомобіля марки (моделі) «BMW 320» - ОСОБА_12 які не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/14808-ІТ, складеним 11.09.2023 року старшим судовим експертом відділу автотехнічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_23 , згідно якого, на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/14806-ІТ, складеним 12.09.2023 року старшим судовим експертом відділу автотехнічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_23 , згідно якого, на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/16149-ІТ, складеним 19.09.2023 року судовим експертом відділу автотехнічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_24 , згідно якого, в заданій дорожній обстановці, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі технічних величин, водій автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 » - ОСОБА_8 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 ». В заданій дорожній обстановці, при вказаних в постанові про призначення експертизи комплексі технічних величин, в діях водія автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 » - ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/15171-АВ, складеним 18.10.2023 року судовим експертом сектору автотоварознавчих досліджень відділу автотоварознавчих досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_25 , згідно якого, сума матеріального збитку завдана власнику легкового автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.08.2023 року близько 12год.00хв. на автодорозі М-21 «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», який було вилучено під час огляду місця події, станом на 07.08.2023 року, становила 273900грн.00коп. Вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.08.2023 року близько 12год.00хв. на автодорозі М-21 «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», який було вилучено під час огляду місця події, станом на 07.08.2023 року, могла становити 971381грн.95коп.;

- висновком експерта № СЕ-19/102-23/15176-АВ, складеним 19.10.2023 року судовим експертом сектору автотоварознавчих досліджень відділу автотоварознавчих досліджень та криміналістичних досліджень транспортних засобів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_25 , згідно якого, сума матеріального збитку завдана власнику легкового автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.08.2023 року близько 12год.00хв. на автодорозі М-21 «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», який було вилучено під час огляду місця події, станом на 07.08.2023 року, становила 228920грн.00коп. Вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.08.2023 року близько 12год.00хв. на автодорозі М-21 «Виступовичі Житомир Могилів-Подільський», який було вилучено під час огляду місця події, станом на 07.08.2023 року, могла становити 1036749грн.71коп.;

- висновком експерта № 147, складеним 19.10.2023 року лікарем, судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_26 , згідно якого, при обстеженні ОСОБА_8 виявлено рубець волосяної частини голови (один), рубці на шкірі правої нижньої кінцівки (дев`ять), рубці на шкірі лівої нижньої кінцівки (два), які являються наслідком загоєння ран відповідної локалізації, давністю виникнення понад два місяці до обстеження. Згідно наданих медичних документів, у ОСОБА_8 під час стаціонарного лікування в КНП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради з 07.08.2023 року по 22.09.2023 року були виявлені тілесні ушкодження: політравма, закрита черепно-мозкова травма, забійно-рвана рана лобної ділянки голови, стан після ПХО рани (07.08.2023 року), закрита тупа травма грудної клітки, перелом 6-го ребра справа, закрита непроникаюча травма передньо-бічної стінки живота, органів черевної порожнини, поверхневий розрив 3-го сегмента печінки 1-го ступеня, стан після лапороскопії, коагуляції розриву 3-го сегмента печінки, санації та дренування черевної порожнини (07.07.2023 року), відкритий багатоуламковий перелом правого надколінника зі зміщенням, забійно-рвана рана лівого колінного суглоба із відкритим розривом власної зв`язки лівого надколінника, стан після ПХО відкритого перелому правого надколінника, ОМС К-шпицями, стан після ПХО рани лівого колінного суглобу, тенофарії власної зв`язки лівого надколінника (07.08.2023 року), в`яло гранулююча рана правого колінного суглоба, стан після пластики дефекту шкіри правого колінного суглобу розщепленим шкірним аутотрансплантантом (31.08.2023 року). Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (предметів), можливо, в строк зазначений у постанові 07.08.2023 року, за ступенем тяжкості належать: закрита непроникаюча травма передньо-бічної стінки живота, органів черевної порожнини, поверхневий розрив 3-го сегмента печінки 1-го степеню, стан після лапароскопії, коагуляції розриву 3-го сегмента печінки, санації та дренування черевної порожнини (07.08.2023 року) у ОСОБА_8 належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя (п.2.1.3л Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); закрита травма грудної клітки, перелом 6-го ребра справа; відкритий багатоуламковий перелом правого надколінника зі зміщенням, забійно-рвана рана лівого колінного суглоба із відкритим розривом власної зв`язки лівого наколінника, стан після ПХО відкритого перелому правого надколінника, ОМС К-шпицями, стан після ПХО рани лівого колінного суглобу, тенорафії власної зв`язки лівого надколінника (07.08.2023 року), в`яло гранулююча рана правого колінного суглобу; стан після пластики дефекту шкіри правого колінного суглобу розщепленим шкірним аутотрансплантантом (31.08.2023 року) не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); закрита черепно-мозкова травма забійно-рвана рана лобної ділянки голови, стан після ПХО рани (07.08.2023 року); за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6);

- висновком експерта № 148, складеним 19.10.2023 року лікарем, судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_26 , згідно якого, відповідно до наданої медичної карти стаціонарного хворого, у ОСОБА_13 під час стаціонарного лікування в КНП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради з 07.08.2023 року по 12.08.2023 року були виявлені тілесні ушкодження: важка закрита черепно-мозкова травма; забій головного мозку важкого ступеня; правобічний післятравматичний отит; субарахноїдальна гематома в лівій скроневій ділянці; садна обличчя; множинні садна тулуба, кінцівок; закритий перелом 3, 4, 7, 8-го ребер ліворуч; забій обох легень; закритий уламковий перелом лівої стегневої кістки в середній третині зі зміщенням. Згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого, у ОСОБА_13 під час стаціонарного лікування в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 12.08.2023 року по 15.09.2023 року були виявлені тілесні ушкодження: сполучна травма тіла; важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма; забій головного мозку важкого ступеню; перелом кісток основи черепа праворуч; отогемолікворея праворуч; правобічний посттравматичний середній отит; множинні садна голови, тулуба, кінцівок; закрита травма грудної клітки; перелом 3, 4-го ребер зліва; забій обох легень; закритий уламковий перелом лівої стегневої кістки в с/3 зі зміщенням синтезовиний АЗФ, перелом металоконструкції (стержнів Шанца). Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 виникли від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (предметів), можливо, в строк зазначений у постанові 07.08.2023 року, за ступенем тяжкості належать: важка відкрита проникаюча черпно-мозкова травма забій головного мозку важкого ступеню, перелом кісток основи черепа праворуч, отогемолікворея праворуч, правобічний посттравматичний середній отит являлись небезпечними для життя в момент спричинення, тому належать до тяжких тілесних ушкоджень (згідно п.2.1.3а, б Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); закрита травма грудної клітки перелом 3, 4-го ребер зліва, забій обох легень; закритий уламковий перелом лівої стегневої кістки в середній третині зі зміщенням синтезовиний АЗФ, перелом металоконструкції (стержнів Шанца) не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); множинні садна голови, тулуба, кінцівок належать до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6).

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Від допиту свідків обвинувачення ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , прокурор ОСОБА_32 відмовився, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник адвокат ОСОБА_33 повністю підтримали позицію прокурора та вважали недоцільним виклик та допит вищезазначених свідків, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та не оспорює встановлені органом досудового розслідування обставин, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 31.05.2024 року, дана відмова прокурора прийнята судом та визнано недоцільним допит свідків обвинувачення ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 під час розгляду даного кримінального провадження.

Згідно положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Прокурор ОСОБА_34 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком, визначеним судом. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_14 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила суворо не карати ОСОБА_12 , оскільки останній завдану шкоду кримінальним правопорушенням потерпілому відшкодував.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник адвокат ОСОБА_33 у своїх промовах, під час виступу у судових дебатах, просили не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Віньківці Віньковецького району Хмельницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, тракторист інженерно-позиційного відділення інженерно-позиційного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, старший солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 04.10.2023 року, ОСОБА_12 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та судимостей не має.

За довідкою-характеристикою, виданою 03.10.2023 року Віньковецькою селищною радою Хмільницької області, ОСОБА_12 за місцем реєстрації та фактичного проживання характеризується посередньо, компрометуючими матеріалами сільська рада не володіє.

З службової характеристики, виданої 07.10.2023 року командиром інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_35 слідує, що військовослужбовець ОСОБА_12 за місцем несення військової служби характеризується задовільно.

Відповідно до медичної характеристики, виданої 07.10.2023 року т.в.о.начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_36 , ОСОБА_12 має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Статтею 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування визначено обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 : визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують його покарання, органом досудового розслідування, не встановлено.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 : вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_12 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Абзацами 1, 2 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За приписами статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 КК України, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами статті 75 КК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Для застосування положень статті 75 КК України, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

При цьому в аспекті застосування положень статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

З урахуванням наведеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особи обвинуваченого ОСОБА_12 та способу його життя, беручи до уваги наявність декількох обставин, які пом`якшують його покарання, суд прийшов до висновку, що вищезазначені судом обставини у їх сукупності не свідчать про ОСОБА_12 , як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності, та не свідчать про неможливість звільнення його від покарання з випробуванням.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_12 без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Згідно пунктів 1 розділів ІІ, ІІІ Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, який затверджений наказом Міністерства оборони України 17.09.2020 року № 337, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.10.2020 року за № 967/35250, командир (начальник) військової частини (установи) є відповідальним за здійснення організації обліку військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та здійснення контролю за їх поведінкою.

Санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

За роз`ясненнями, які містяться у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Наведене свідчить про те, що рішення суду щодо застосування чи не застосування додаткового покарання повинно бути належним чином мотивовано у вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_12 додаткового покарання, суд враховує як особу винного, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок порушення ОСОБА_12 вимог Правил дорожнього руху України, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді спричинення потерпілим тяжкого тілесного ушкодження.

При цьому позиція потерпілих щодо можливості призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, не є визначальною з урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення та наслідків, що настали у результаті його вчинення.

Так, згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року у справі № 130/1208/21 (провадження № 51-1271км22), позиція потерпілих, щодо призначення покарання, хоча і може бути врахована судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2021 року у справі № 607/18721/19 (провадження № 51-918км21) зазначено, що позиція потерпілої особи щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Також така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань, у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Слід також зауважити, що саме через вибіркову безкарність водіїв, які порушують Правила дорожнього руху, смертність та травматизм на дорогах України залишаються невиправдано високими, оскільки відповідально ставляться до додержання вказаних Правил вкрай мала частина водіїв.

Наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 , а також дані про його особу, слугували підставою для призначення судом основного покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст.286 КК України, а також для застосування до ОСОБА_12 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, проте ці обставини не свідчать про неможливість застосування додаткового покарання.

Враховуючи, що вчинене ОСОБА_12 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, беручи до уваги, наслідки злочину у виді заподіяння двом потерпілим тяжкого тілесного ушкодження, що вказує на небезпечність обвинуваченого, як водія під час керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що не призначення ОСОБА_12 за таких обставин додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде свідчити про не дотримання судом загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення та допущення неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Несення військовослужбовцем ОСОБА_12 військової служби пов`язаної із керуванням транспортними засобами, не може бути безумовною підставою для призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він, як військовослужбовець може бути переведений на іншу посаду.

Позбавлення права керування транспортними засобами безпосередньо ОСОБА_12 не створює перешкод для залучення командиром військової частини інших осіб керувати транспортними засобами та виконувати завдання з перевезення вантажів (особового складу).

Суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху України значно перевищує особисті інтереси ОСОБА_12 .

Призначення судом додаткового покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 (два) роки, що є наближеним до мінімального, не є обмеженням його права на працю та продовження несення ним військової служби.

Відповідно до положень частини 1 статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. До ОСОБА_12 застосовується покарання на підставі вироку суду, оскільки останній визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння.

Незастосування до ОСОБА_12 у виді позбавлення права керування транспортними засобами буде недостатнім для його виправлення та перевиховання.

При визначенні даним вироком покарання, судом враховано, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

З урахуванням вищенаведеного, визначене даним вироком покарання відповідає принципам справедливості.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 26.05.2022 року органом ТСЦ 0541, на автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 » /постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_16 від 07.08.2023 року/, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути (передати) власнику (законному володільцю; особі, яка відповідає за завдану шкоду).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 09.08.2023 року у справі № 132/2385/23, на автомобіль марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 26.05.2022 року органом ТСЦ 0541, на автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », накладений арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 09.08.2023 року у справі № 132/2385/23.

Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування призначалися та проводилися експерті дослідження, розмір витрат на які становить згідно висновків експерта: від 30.08.2023 року № СЕ-19/102-23/15073-ІТ у розмірі 1673грн.00коп.; від 11.09.2023 року № СЕ-19/102-23/14808-ІТ у розмірі 1195грн.00коп.; від 12.09.2023 року № СЕ-19/102-23/14806-ІТ у розмірі 1195грн.00коп.; від 19.09.2023 року № СЕ-19/102-23/16149-ІТ у розмірі 1673грн.00коп.; від 18.10.2023 року № СЕ-19/102-23/15171-АВ у розмірі 2390грн.00коп.; від 19.10.2023 року № СЕ-19/102-23/15176-АВ у розмірі 2390грн.00коп., а всього 10516грн.00коп.

З урахуванням цього, витрати на залучення експертів за вказаними висновками у загальному розмірі 10516грн.00коп., підлягають стягненню з ОСОБА_12 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Відповідно до норм частини 2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У цьому кримінальному провадженні суд установив, що порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_12 перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням 07.08.2023 року дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під його керуванням, та автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням водія ОСОБА_8 , унаслідок чого останньому та пасажиру транспортного засобу під його керуванням ОСОБА_13 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

На момент вчинення цієї дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією зазначеного автомобіля марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », була застрахована на підставі електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.03.2023 року, укладеного між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_37 , візуальною формою якого є Поліс № 213843855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно умов даного договору, він укладений на строк до 25.03.2024 року включно, та визначає страхову суму на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320000грн.00коп.; за шкоду заподіяну майну 160000грн.00коп. Розмір франшизи 3200грн.00коп.

У межах кримінального провадження, з метою відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, потерпілий ОСОБА_8 подав цивільний позов, у якому, з урахуванням уточнення, зокрема, просив суд стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », у розмірі 160000грн.00коп.; матеріальну шкоду, пов`язану з понесеними витратами на лікування у розмірі 8924грн.96коп.; моральну шкоду у розмірі 16000грн.00коп. Обґрунтовуючи вимоги в частині розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля, потерпілий послався на висновок експерта від 18.10.2023 року № СЕ-19/102-23/15171-АВ, яким визначено, що сума матеріального збитку завдана йому, як власнику легкового автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », станом на 07.08.2023 року, становила 273900грн.00коп. На обґрунтування вимоги в частині розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з понесеними ним витратами на лікування, потерпілий послався на виписку з медичної карти стаціонарного хворого від 06.09.2023 року № 256, в якій зазначений діагноз, викладені рекомендації і призначення лікаря, а також на відповідні платіжні документи (фіскальні чеки) на підтвердження придбання ним медичних (лікувальних) засобів та послуг. Визначаючи розмір моральної шкоди, потерпілий послався на положення статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими обов`язок страховика щодо відшкодування моральної шкоди обмежується 5 відсотками страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а відтак обов`язок страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» обмежується розміром 16000грн.00коп. (320000грн.00коп. х 5 відсотків).

Цивільний відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» будучи належним чином, в передбаченому законом порядку, повідомлений про дату, час та місце розгляду даного кримінального провадження, в судове засідання не з`явився. Натомість, реалізував своє процесуальне право шляхом подання відзиву на цивільний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 , заявлених до ТДВ СК «Альфа-Гарант». Дану позицію обґрунтував тим, що 17.11.2023 від ОСОБА_8 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заява про страхове відшкодування, однак прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливе до набуття вироком у кримінальному провадженні законної сили з огляду на положення п.36.2 ч.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак звернення ОСОБА_8 із цивільним позовом в рамках кримінального провадження є передчасним, оскільки на даний час не порушеного його прав та/або інтересів. Окрім цього, відповідно до звіту про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані № ЦВ/23/6719/1, складеного 26.01.2024 року ФОП ОСОБА_38 , ринкова вартість пошкодженого майна автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », складає 31911грн.53коп. Згідно ж звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/6719, складеного 26.01.2024 року ФОП ОСОБА_38 , вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу майна, автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », складає 625216грн.91коп. з ПДВ, а вартість матеріального збитку завданого його власнику складає 181266грн.89коп. Оскільки транспортний засіб є знищеним, його власнику відшкодовується різниця між його вартістю «до» та «після» дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, що в даному випадку складає 146155грн.36коп. /181266грн.89коп. (вартість ТЗ до ДТП) 31911грн.53коп. (вартість ТЗ після ДТП) 3200грн.00коп. (франшиза)/. Стосовно наданих платіжних документів (фіскальних чеків) на підтвердження понесених потерпілим витрат на лікування, то вони неякісно скопійовані, через що неможливо ідентифікувати медичні препарати (ліки), частина яких не відповідає лікарському призначенню, а тому наявними матеріалами документально підтверджена лише сума у розмірі 8742грн.28коп. Щодо відшкодування моральної шкоди, то моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 416грн.30коп. /8742грн.28коп. (документально підтверджені витрати на лікування) х 5 відсотків/.

Доводи ТДВ СК «Альфа-Гарант» про передчасність та неможливість заявлення ОСОБА_8 цивільного позову в рамках кримінального провадження є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Визначений зазначеним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, зокрема коли йдеться про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам й обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України, порушено саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи її відшкодування. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка була визначена у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за статтею 286 КК України факт, обставини дорожньо-транспортної пригоди, особа винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження і належать до предмета доказування. У цьому разі звернення чи незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення зі страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к, відповідно до якого для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20, у випадку економічної необґрунтованості ремонту транспортного засобу він вважається фізично знищеним, а відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному у статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, що відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Дана позиція узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Таким чином, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Як вбачається з висновку експерта за наслідками проведення автотоварознавчого дослідження від 18.10.2023 року № СЕ-19/102-23/15171-АВ, наданого стороною обвинувачення, сума матеріального збитку завдана власнику легкового автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », станом на 07.08.2023 року, становила 273900грн.00коп. Вартість відновлювального ремонту цього ж транспортного засобу, станом на 07.08.2023 року, могла становити 971381грн.95коп. Оскільки 971381грн.95коп. > 273900грн.00коп. (вартість відновлювального ремонту КТЗ значно перевищує ринкову вартість КТЗ), а тому відновлення автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », є економічно недоцільним, а відтак збиток, завданий його власнику дорівнює ринковій вартості цього КТЗ, тобто 273900грн.00коп.

Зважаючи на те, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля марки (моделі) «Skoda Superb», державний номерний знак « НОМЕР_3 », перевищують вартість цього транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а тому останній є фізично знищеним, оскільки його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим.

За вищенаведених обставин, майнова шкода, завдана потерпілому ОСОБА_8 унаслідок пошкодження транспортного засобу, відповідає його вартості до моменту дорожньо-транспортної пригоди і становить 273900грн.00коп.

З наявного полісу № 213843855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.03.2023 року слідує, що у разі настання страхового випадку ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» за шкоду, заподіяну майну, становить 160000грн.00коп., розмір франшизи 3200грн.00коп.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, майнова шкода завдана позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) має бути відшкодована страховиком. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням вищезазначеного, страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинен відшкодувати майнову шкоду завдану позивачу ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 156800грн.00коп. /160000грн.00коп. (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) 3200грн.00коп. (розмір франшизи)/, що складає ліміт відповідальності страховика згідно полісу № 213843855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.03.2023 року.

Долучені цивільним відповідачем до відзиву звіт про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу в пошкодженому стані № ЦВ/23/6719/1 від 26.01.2024 року, та звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/6719 від 26.01.2024 року, які складені ФОП ОСОБА_38 на замовлення ТДВ СК «Альфа-Гарант», не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки зазначені звіти не створюють жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображають та підтверджують зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, який не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, свої суб`єктивні висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань.

За правилами статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Отже, для отримання страхового відшкодування потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи, що засвідчують купівлю лікарських засобів чи інші витрати, а й документи, що підтверджують необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на ліки тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та лікуванням.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28.05.2025 року (справа № 201/8212/18, провадження № 51-678км25), від 20.03.2024 року (справа № 629/140/23, провадження № 51-5763км23; справа № 740/4018/22, провадження № 5626км23); від 17.08.2023 року (справа № 715/723/21, провадження № 51-3764км22).

Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.08.2023 року та сталася з вини ОСОБА_12 , потерпілий в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, був 07.08.2023 року невідкладно доставлений до КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, де госпіталізований.

При обстеженні ОСОБА_8 були встановлені наступні тілесні ушкодження: політравма, закрита черепно-мозкова травма, забійно-рвана рана лобної ділянки голови, стан після ПХО рани (07.08.2023 року), закрита тупа травма грудної клітки, перелом 6-го ребра справа, закрита непроникаюча травма передньо-бічної стінки живота, органів черевної порожнини, поверхневий розрив 3-го сегмента печінки 1-го ступеня, стан після лапороскопії, коагуляції розриву 3-го сегмента печінки, санації та дренування черевної порожнини (07.07.2023 року), відкритий багатоуламковий перелом правого надколінника зі зміщенням, забійно-рвана рана лівого колінного суглоба із відкритим розривом власної зв`язки лівого надколінника, стан після ПХО відкритого перелому правого надколінника, ОМС К-шпицями, стан після ПХО рани лівого колінного суглобу, тенофарії власної зв`язки лівого надколінника (07.08.2023 року), в`яло гранулююча рана правого колінного суглоба, стан після пластики дефекту шкіри правого колінного суглобу розщепленим шкірним аутотрансплантантом (31.08.2023 року).

Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 147, складеного 19.10.2023 року лікарем, судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_26 , виникли від дії тупого (-их) твердого (-их) предмету (предметів), можливо, в строк зазначений у постанові 07.08.2023 року, за ступенем тяжкості належать: закрита непроникаюча травма передньо-бічної стінки живота, органів черевної порожнини, поверхневий розрив 3-го сегмента печінки 1-го степеню, стан після лапароскопії, коагуляції розриву 3-го сегмента печінки, санації та дренування черевної порожнини (07.08.2023 року) у ОСОБА_8 належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя (п.2.1.3л Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); закрита травма грудної клітки, перелом 6-го ребра справа; відкритий багатоуламковий перелом правого надколінника зі зміщенням, забійно-рвана рана лівого колінного суглоба із відкритим розривом власної зв`язки лівого наколінника, стан після ПХО відкритого перелому правого надколінника, ОМС К-шпицями, стан після ПХО рани лівого колінного суглобу, тенорафії власної зв`язки лівого надколінника (07.08.2023 року), в`яло гранулююча рана правого колінного суглобу; стан після пластики дефекту шкіри правого колінного суглобу розщепленим шкірним аутотрансплантантом (31.08.2023 року) не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); закрита черепно-мозкова травма забійно-рвана рана лобної ділянки голови, стан після ПХО рани (07.08.2023 року); за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6).

З виписки № 256 із медичної карти стаціонарного хворого, складеної 06.09.2023 року КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради слідує, що ОСОБА_8 з 07.08.2023 року по 10.08.2023 року проходив стаціонарне лікування в умовах ВАІТ, із 10.08.2023 року по 18.08.2023 року в умовах хірургічного відділення, надалі з 19.09.2023 року по 22.09.2023 року у травматологічному стаціонарі.

В медичній карті стаціонарного хворого № 256, оформленій на ім`я ОСОБА_8 , копія якої була надана згідно листа директора КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради ОСОБА_39 від 13.11.2023 року, міститься інформація стосовно причин (обставин) госпіталізації ОСОБА_8 ; встановленого клінічного діагнозу; проведених процедур та оперативних втручань; наданих медичних послуг; рекомендацій щодо лікування (перелік призначень лікувальних засобів).

На підставі цих лікарських призначень, ОСОБА_8 під час знаходження в КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради було придбано медичні (лікарські) препарати (ліки), перелік яких міститься у фіскальних чеках: № 25781 від 09.01.2023 року на суму 196грн.80коп.; № 28769 від 09.08.2023 року на суму 588грн.00коп.; № 3134 від 10.08.2023 року на суму 2400грн.00коп.; № 28794 від 10.08.2023 року на суму 705грн.00коп.; № 28801 від 10.08.2023 року на суму 376грн.00коп.; № 100294 від 10.08.2023 року на суму 329грн.20коп.; № 28813 від 11.08.2023 року на суму 1337грн.00коп.; № 100406 від 13.08.2023 року на суму 370грн.80коп.; № 125565 від 13.08.2023 року на суму 484грн.00коп.; № 12534 від 14.08.2023 року на суму 276грн.00коп.; № 28852 від 14.08.2023 року на суму 74грн.00коп.; № 10-ТВЗ від 14.08.2023 року на суму 483грн.98коп.; № 28858 від 15.08.2023 року на суму 470грн.00коп.; № 171522 від 15.08.2023 року на суму 241грн.18коп.; № 28903 від 16.08.2023 року на суму 432грн.00коп.; № 28963 від 19.08.2023 року на суму 161грн.00коп., а всього на загальну суму 8924грн.96коп.

Одночасно із цим, у фіскальних чеках в переліку придбаних товарів зазначені: чек № 28813 від 11.08.2023 року на суму 1337грн.00коп. мінеральна вода 24грн.00коп.; чек № 100294 від 10.08.2023 року на суму 329грн.20коп. пакет 0грн.50коп.; чек № 12534 від 14.08.2023 року на суму 276грн.00коп. пакет 0грн.50коп., а всього на суму 25грн.00коп.

Оскільки ці товари (мінеральна вода, 2 пакети), жодним чином не відносяться до лікування отриманої потерпілим травми, а тому вони не підлягають врахуванню при визначенні розміру шкоди.

За наведених обставин, страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинен відшкодувати витрати, понесені ОСОБА_8 , які пов`язані з його лікуванням в КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, а саме придбанням лікарських засобів, у загальному розмірі 8899грн.96коп. (8924грн.96коп. 25грн.00коп.), що підтверджується наявними у справі медичними документами та фіскальними чеками, які датовані після події дорожньо-транспортної пригоди, та у період перебування потерпілого в закладі охорони здоров`я.

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду, фізичні та душевні страждання потерпілого, який у зв`язку з даною подією переніс стрес, вимушений був змінити звичний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Крім того, потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, переніс фізичний біль, змушений був вживати додаткових заходів щодо відновлення стану свого здоров`я та реабілітації.

Водночас, за положеннями статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Верховний Суд у постановах від 18.01.2023 року (справа № 607/8490/20, провадження № 51-2178км22), від 29.06.2022 року (справа № 724/905/20, провадження № 51-875км22), зазначив, що визначення розміру спричиненої внаслідок ДТП моральної шкоди тісно пов`язане зі страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну здоров`ю особи.

Отже, відшкодування моральної шкоди за статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має обмежений характер та прямо залежить від фактичної страхової виплати, що підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну здоров`ю особи.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні розмір страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого, становить 8899грн.96коп., а тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 становить 444грн.99коп. (8899грн.96коп. х 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю).

Аналогічна позиція щодо розрахунку визнання розміру моральної шкоди відповідно до вимог статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наведена в ухвалі Хмельницького апеляційного суду від 17.04.2025 року (справа № 678/900/23); вироці Полтавського апеляційного суду від 23.11.2023 року (справа № 552/1525/22); вироці Апеляційного суду міста Києва від 24.11.2015 року у справі № 761/35692/14-к, який відповідає вимогам статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 18.01.2023 року (справа № 607/8490/20, провадження № 51-2178км22), від 29.06.2022 року (справа № 724/905/20, провадження № 51-875км22).

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, необхідно залишити без задоволення, у зв`язку із добровільним задоволенням вимог позивача до ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 04 липня 2025 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_12 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 04 липня 2025 року.

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, згідно положень ч.4 ст.76 КК України, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 26.05.2022 року органом ТСЦ 0541, на автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 » /постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_16 від 07.08.2023 року/, після набуття вироком законної сили, повернути (передати) власнику (законному володільцю; особі, яка відповідає за завдану шкоду).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 09.08.2023 року у справі № 132/2385/23, на автомобіль марки (моделі) «BMW 320», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 », а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 26.05.2022 року органом ТСЦ 0541, на автомобіль марки (моделі) «Skoda Superb», номерний знак « НОМЕР_3 » - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновків експерта від 30.08.2023 року № СЕ-19/102-23/15073-ІТ у розмірі 1673грн.00коп.; від 11.09.2023 року № СЕ-19/102-23/14808-ІТ у розмірі 1195грн.00коп.; від 12.09.2023 року № СЕ-19/102-23/14806-ІТ у розмірі 1195грн.00коп.; від 19.09.2023 року № СЕ-19/102-23/16149-ІТ у розмірі 1673грн.00коп.; від 18.10.2023 року № СЕ-19/102-23/15171-АВ у розмірі 2390грн.00коп.; від 19.10.2023 року № СЕ-19/102-23/15176-АВ у розмірі 2390грн.00коп., а всього 10516грн.00коп.

Позов ОСОБА_8 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_8 страхову суму за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи у розмірі 156800грн.00коп.; за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої особи у розмірі 8899грн.96коп.; та моральну шкоду у розмірі 444грн.99коп.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення залишити без задоволення, у зв`язку із добровільним задоволенням вимог позивача до ухвалення обвинувального вироку.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя