Номер провадження 1-кс/754/3074/25
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002606 від 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИВ :

15 вересня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002606 від 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203-2 КК України, а саме арешт нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м.Київ, вул. Миропільська, 2-А, з забороною відчуження, розпорядження та користування ними.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що до чергової частини Деснянського УП ГУНП у м.Києві на спец-лінію «102» надійшло повідомлення про здійснення незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор за адресою: м.Київ, вул. Миропільська, 2-А.

Виїздом слідчо-оперативної групи Деснянського УП ГУНП у м. Києві вказана інформація підтвердилась.

13 вересня 2025 року у період часу з 16 год. 19 хв. до 16 год. 55 хв. у відповідності до положень ч. 3 ст. 233 КПК України з метою врятування майна, а саме: речей, які є доказами вчинення кримінального правопорушення, проведено обшук у нежитловому приміщенні за адресою: місто Київ, вул. Миропільська, 2-А, під час якого виявлено та вилучено:

- 7 комп`ютерних моніторів, які опечатано бірками NPU 1054540,1054534,1054535,1054537,1054538,1054539,1054533;

- 7 системних блоків, які опечатано бірками NPU- 1054543,1054545,1054544,1054542,1054546,1054547,1054541;

- 6 оптичних комп`ютерних мишок, які поміщено до спец. пакету PSР№4175956;

- 6 комп`ютерних клавіатур, мишок, які поміщено до спец. пакету PSP№4175956.

Вилучені під час обшуку речі, постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002606.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлові приміщення, розташовані за адресою: місто Київ, вул. Миропільська, 2-А, на праві власності належать: Товариству з обмеженою відповідальністю «Ринок Лісовий», нежитлова будівля «літера А» загальною площею 1749,60 кв.м., реєстраційний номер майна №35435377.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 13 вересня 2025 року нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Миропільській, 2-А, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002606.

Прокурор зазначає у клопотанні, що виникла необхідність у накладенні арешту на нежитлові приміщення по вул. Миропільській, 2-А в м.Києві, для збереження речового доказу.

Власник нежитлових приміщень в судове засідання не з`явився.

Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити за наведених в ньому підстав.

Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002606 від 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_4 від 13 вересня 2025 року нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м.Київ, вул. Миропільська, 2-А, визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт нежитлових приміщень зазначив, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя в даному випадку приходить до висновку, що прокурором не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаних нежитлових приміщень, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що може бути виконане завдання для виконання якого прокурор звертається із клопотанням про арешт майна, враховуючи обставини викладені у клопотанні.

Клопотання прокурора має формальний характер, не обґрунтоване. В клопотанні та додатках до нього не наведено правових підстав для накладення арешту на зазначені у клопотанні нежитлові приміщення. Не конкретизовано, на які саме нежитлові приміщення прокурор просить накласти арешт.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

При цьому слідчий суддя приймає до уваги той факт, що в ході проведення обшуку у вказаних у клопотанні нежитлових приміщеннях було вилучено всю комп`ютерну техніку, яка використовувалась під час здійснення незаконної діяльності.

Ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, прокурором ні в судовому засіданні, ні в клопотанні не доведено. Крім того, прокурором не доведено необхідності арешту нежитлових приміщень.

Враховуючи вище викладене, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372, 309 КПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002606 від 13 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя -