Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8824/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/572/25
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0001045 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працював неофіційно, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживав на час подій в АДРЕСА_2 , на час подій раніше судимого: 1) 06.07.01 Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст.ст. 141 ч. 2, 206 ч. 2, 42 КК України 1960 року на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі сплатою штрафу 850 грн; 2) 03.06.02 Шевченківським районним судом м. Львова за ст.ст. 141 ч. 2, 42 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі; 3) 23.05.05 Франківським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 4) 13.03.07 Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; 5) 10.03.09 Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 6) 04.06.14 Галицьким районним судом м. Львова за ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2, 70, 71 КК України на 7 років 4 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна; 7) 31.05.19 Дніпровським районним судом м. Києва за ст.ст. 186 ч. 2, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі; 8) 09.10.19 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ст.ст. 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі; 9) 12.02.20 Октябрським районним судом м. Полтави за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 4 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі; 10) 16.03.20 Київським районним судом м. Полтава за ст.ст. 15 ч. 3, 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі; 11) 18.08.20 Сихівським районним судом м. Львова за ст.ст. 185 ч. 2, 71, 70 ч. 1, 4 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі; 12) 29.04.21 Шевченківським районним судом м. Львова за ст.ст. 185 ч. 2, 70 ч. 1, 4 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі, звільненого 15.01.24 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання, застосувавши положення ст.69 КК України. Вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що він має стійки соціальні зв`язки, стан його здоров`я та думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 встановлено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - не застосовувався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 15 жовтня 2024 року приблизно о 18 год. 20 хв. ОСОБА_8 рухався в маршрутному автобусі № 4-а від зупинки «Автопарк» до зупинки «Шкіряник», що по вул. Житомирській, 76 в м. Бердичеві Житомирської області, де він побачив раніше невідому йому ОСОБА_9 , яка тримала в руках жіночу сумочку та при цьому розмовляла з іншою пасажиркою, і у цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з указаної жіночої сумки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи повторно, у вказаний день, час та місці, у період дії воєнного стану, запровадженого на території України 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», розуміючи протиправність своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, підійшов до ОСОБА_9 та шляхом вільного доступу, таємно, умисно викрав із її жіночої сумки гаманець, який матеріальної цінності для останньої не має, в якому знаходились грошові кошти в сумі 14 200 грн, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням, в судове засідання не з`явився. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду не подавав. Повідомлений був за місцем проживання за адресою : АДРЕСА_3 , яку зазначив при звільнення з Чортківської УВП (№26) 20.03.2025 року.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явилася і клопотання про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи думку прокурора та захисника, а також те, що участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що обвинувачений оскаржує вирок лише в частині призначеного покарання, тому висновок суду про доведеність його вини у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав рецидив злочинів, оскільки у обвинуваченого є непогашена судимість за ст. 206 КК України (в редакції 1960 року).

Також, судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який неодноразово судимий, скоїв злочин через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, маючи вже статус обвинуваченого у іншому кримінальному провадженні, а тому дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе.

Разом з цим, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, добровільну видачу викраденого майна працівникам поліції, суд першої інстанції вважав можливим призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений у санкції ч.4 ст.185 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд не вбачав підстав для застосування положень ст.69 КК України, враховуючи ступень тяжкості кримінального правопорушення, наявність значної кількості судимостей та відсутності кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому вважає безпідставними доводи апеляційної скарги останнього щодо можливості призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто умовою застосування положень ч.1 ст.69 КК України є встановлення судом не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з тим, судом першої інстанції в даному кримінальному провадженні, встановлено лише одну пом`якшуючу покарання обставину -щире каяття, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Більш того, колегією суддів не встановлено обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при наявності обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, обвинувачений в апеляційній скарзі не навів. Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , ці обставини не є безумовними і достатніми для застосування положень ст.69 КК України та пом`якшення покарання обвинуваченому.

Врахувавши наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

Підстав вважати таке покарання є явно несправедливим унаслідок суворості апеляційний суд не вбачає. Вид та розмір покарання визначено судом відповідно до принципів індивідуалізації та справедливості.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. А тому посилання суду на те, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає рецидив злочинів лише тому, що останній має непогашену судимість за ст. 206 КК України (1960 року), є неправильним, враховуючи, що обвинувачений неодноразово був засуджений після цього за умисні кримінальні правопорушення, останній раз 29.04.2021 року. Проте, зазначене не впливає на висновки суду першої інстанції щодо наявності обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 рецидив злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: