ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/316/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 березня 2025 року в кримінальному провадженні № 0004387 від 13 жовтня 2022 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополь АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання обвинуваченого.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 29108,2 гривень.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Згідно з вироком суду відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №318 від 04.10.2018 старший солдат ОСОБА_8 , зарахований до списків вказаної військової частини та призначений на посаду водія відділення радіорозвідки взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №10 від 12.01.2021 старший солдат ОСОБА_8 проходив військову службу на посаді навідника-оператора розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти цієї ж військової частини.

Проходячи військову службу на зазначеній посаді старший солдат ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», ОСОБА_8 зобов`язаний знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 18.06.2018 року ОСОБА_8 має право на керування транспортними засобами категорій «С».

Разом з цим, ОСОБА_8 , маючи достатній досвід керування транспортними засобами, достовірно знав вимоги Правил дорожнього руху, та зобов`язаний їх неухильно виконувати. Зокрема, відповідно до п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 12.3, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ОСОБА_8 зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, для забезпечення безпеки дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Під час проїзду перехресть, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу, серед іншого, повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Із урахуванням отриманого досвіду водіння, ОСОБА_8 достовірно знаючи наведені вимоги законодавства, а також відповідальність, яка передбачена за їх порушення, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , 13.10.2022 близько 18 годин 30 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем FIAT Croma 2000, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не маючи права керування ним з огляду на відсутність права керування автомобілем, дозволена максимальна маса якого не перевищує 3500 кілограмів, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, восьми (категорії «В»), рухаючись на горизонтальній ділянці сухого чистого асфальтобетонного покриття по вул. Бериславська (другорядній дорозі) на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг з автодорогою «Мар`янське- Берислав» (головній дорозі) на якому організовано круговий рух в межах населеного пункту смт. Нововоронцовка Бериславського району Херсонської області, з боку смт. Нововоронцовка, діючи із необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, порушуючи вимоги пункту 2.3 б), пункту 16.3, пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, був неуважним, за дорожньою обстановкою не стежив, відволікся від керування транспортним засобом, не надав дорогу автомобілю МАЗ 650126-524-000, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_9 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі з боку м. Берислава Бериславського району Херсонської області, всупереч вимог дорожнього знаку 2.1 - «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, при виїзді на вказане нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг не зупинив вказаний транспортний засіб - автомобіль FIAT Croma 2000 перед краєм перехрещуваної проїзної частини, у наслідок чого, виїхавши на перехрестя, вчинив зіткнення з автомобілем МАЗ 650126- 524-000, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля FIAT Croma 2000 ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді закритих переломів 2-7 ребер з обох сторін, розриву селезінки з подальшим її оперативним видаленням, розривів та забоїв обох легень, забоїв обох нирок.

Крім того, пасажир автомобіля FIAT Croma 2000 ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, від яких настала смерть останнього, у вигляді: «Сполученої тупої травми тіла», яка супроводжувалася множинними переломами кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів, та ускладнилася розвитком шоку. До комплексу «Сполучена травма тіла» входять забійна рана лівої вилочної ділянки, крововиливи у м`які покривні тканини голови, лобної ділянки ліворуч з переходом на обличчя зліва, перелом основи черепа, крововиливи під оболонки головного мозку, забій головного мозку. Множинні переломи ребер: 2-8 ребер по лівій лопатковій лінії, 3-5, 7 по лівій середньо- паховій лінії, 8-9 ребер по правій лопатковій, 5 ребра по лівій лопатковій лінії з крововиливами та пошкодженням пристінкової плеври. Крововиливи в м`яких тканинах спіни правої підлопаткової області розміром 7x6 см, лівої лопаткової області розміром 8x7см. Розрив селезінки. В лівій плевральній порожнині 800 мл рідкої крові з домішком згортків, в правій - стороннього вмісту не виявлено. В черевній порожнині 600 мл рідкої крові. Крововиливи та надриви підвішуючого апарату внутрішніх органів.

Таким чином, порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , а саме порушення вимог пунктів 2.3 б), пункту 16.3, пункту 16.11 Правил дорожнього руху, (пп. б п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 16.3 - у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів, п. 16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху) при виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, всупереч вимог дорожнього знаку 2.1 - «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, перебуває у прямому причинно- наслідковому зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_11 та спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Вказані дії суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Нововоронцовського районного суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та із застосуванням статті 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що на думку сторони захисту, призначене ОСОБА_8 покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання, обставинам справи та особі обвинуваченого.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 має статус учасника бойових дій, є діючим військовослужбовцем, за місцем служби характеризується посередньо. Крім того відповідно досудової доповіді Криворізького районного відділу №2 філії Дніпропетровської установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 12 квітня 2024 року, орган пробації дійшов висновку, що ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства середній.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував поведінку обвинуваченого, яка свідчить про визнання ним своєї вини, визнанні негативних наслідків злочину, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Крім того, суд залишив поза увагою, що потерпілі претензій до обвинуваченого не мають та просили призначити йому покарання без позбавлення волі.

Також ОСОБА_8 як обвинувачений і далі перебуває на службі. Відповідно до довідок про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф з 2019 року періодично приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях.

Захисник зазначає, що суд першої інстанції невірно оцінив відомості про особу обвинуваченого при призначенні покарання. Зокрема, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, завжди вів законослухняний спосіб життя, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Крім того, судом невірно оцінено досудову доповідь, оскільки в ній вказані позитивні дані, що Характеризують обвинуваченого. Хоч у досудовій доповіді і зазначено про середній рівень небезпеки для суспільства, проте вказана обставина не свідчить про те, що виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення неможливе можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Водночас у досудовій доповіді вказано про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення не доведено те, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім та буде суперечити загальним засадам та вимогам Кримінального кодексу України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу захисника, просив вирок суду змінити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що вину визнає, просив не позбавляти волі.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч.2 286 КК України, ніким не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не переглядає вирок суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи викладене, предметом дослідження в даному апеляційному провадженні буде питання можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ст. 127 ч. 3 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме врахував характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та часткове відшкодування шкоди), відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, раніше не судимий, характеризується посередньою.

Крім того враховано висновок Криворізького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 12.04.2024 року щодо ОСОБА_8 , згідно з яким ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середнім та ризик небезпеки його для суспільства також середній.

Судом першої інстанції також враховані фактичні обставини кримінального провадження, а саме тяжкі наслідки у вигляді смерті однієї особи та тяжких тілесних ушкоджень іншої, позицію потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого.

Врахувавши вказані обставини, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах визначених ч.2 ст.286 КК України. При цьому суд не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Окрім цього, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд взяв до уваги грубе порушення ряду Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та дійшов висновку про доцільність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Проаналізувавши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками місцевого суду, адже наявні в матеріалах провадження відомості не вказують на існування підстав для призначення ОСОБА_8 мінімального покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Так, обставини на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а саме те, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій, характеризується посередньо та згідно висновку органу пробації має середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, а також позицію потерпілих та визнання вини фактично враховані судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. Сукупність наведених обставин слугувала підставами для призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, що передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Разом із цим, ці обставини не є достатніми для призначення ОСОБА_8 мінімального покарання та одночасно слугувати підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

Як вже зазначалося, рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч.2 ст.50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

У даному випадку, підлягають врахуванню не тільки формальні критерії щодо тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують або ж обтяжують покарання, але і відомості про характер скоєного кримінального правопорушення, його наслідки та про особу обвинуваченого.

Колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_8 порушив низку правил дорожнього руху та був неуважним, за дорожньою обстановкою не стежив, відволікся від керування транспортним засобом, не надав дорогу автомобілю МАЗ 650126-524-000, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_9 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі з боку м. Берислава Бериславського району Херсонської області, всупереч вимог дорожнього знаку 2.1 - «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, при виїзді на вказане нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг не зупинив вказаний транспортний засіб - автомобіль FIAT Croma 2000 перед краєм перехрещуваної проїзної частини, у наслідок чого, виїхавши на перехрестя, вчинив зіткнення з автомобілем МАЗ 650126- 524-000, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля FIAT Croma 2000 ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді закритих переломів 2-7 ребер з обох сторін, розриву селезінки з подальшим її оперативним видаленням, розривів та забоїв обох легень, забоїв обох нирок, а пасажир автомобіля FIAT Croma 2000 ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, від яких настала смерть останнього.

На переконання колегії суддів, встановлені під час розгляду справи обставини, в тому числі і позиція потерпілих, які просили не призначати обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, пов`язане із ізоляцією від суспільства, у даному випадку не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_8 діяння у сфері безпеки руху, а також непоправні наслідки у виді позбавлення життя людини та заподіяння іншій особі тяжких тілесних ушкоджень.

З приводу даних, на які вказує захисник в апеляційній скарзі як на підставу для застосування до ОСОБА_8 ст. 75 КК України, то вони в повній мірі враховані судом при призначенні покарання. Натомість апелянтом не наведено обґрунтування необхідності звільнення від відбування покарання, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинним діянням, зважаючи на обставини, за яких було вчинено злочин, його характер та наслідки, що настали.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку відомостям про особу обвинуваченого, а також досудовій доповіді в якій вказані позитивні відомості про ОСОБА_8 апеляційний суд вважає непереконливими.

Так, зі змісту вироку вбачається, що суд врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, характеризується посередньо, проходить військову службу (на час вчинення злочину - водій відділення радіорозвідки взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ), має статус учасника бойових дій. Крім того обвинувачений визнав свою вину, розкаявся та здійснював заходи щодо часткового відшкодування шкоди.

Будь-яких відомостей про те, що суд першої інстанції відкинув зазначені обставини чи визнав їх несуттєвими зміст оскаржуваного вироку не містить. Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту з приводу того, що суд надав невірну оцінку відомостям про особу обвинуваченого.

Що стосується змісту досудової доповіді щодо соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, то зазначені у ній відомості в цілому співпадають із відомостями про особу обвинуваченого, що встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи. Попри доводи апеляційної скарги, вбачається, що досудова доповідь не містить будь-яких виключних обставин чи відомостей про обвинуваченого, які б не були враховані судом першої інстанції та суттєво впливали на призначення покарання.

Дійсно у висновку органу пробації вказано про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Однак, висновок органу пробації не є імперативним для суду та носить рекомендаційний характер, який суд може врахувати, виходячи зі своїх дискреційних повноважень, що в даному випадку судом першої інстанції і було зроблено.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому мінімальне основне покарання, передбачене в санкції ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, належним чином мотивувавши таке рішення.

На переконання суду апеляційної інстанції покарання, призначене ОСОБА_8 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є пропорційним скоєному злочину.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не доведено, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатніми та будуть суперечити загальним засадам та вимогам Кримінального кодексу України на думку апеляційного суду є безпідставними.

Так, положення ч.1 ст.1 КК України визначено, що завданням Кримінального кодексу України є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Визначені Кримінальним кодексом України покарання є одним із засобів, що сприяють виконанню вказаних завдань, оскільки забезпечують не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на обставини даної справи, а також відомості про особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним злочину та суспільно-небезпечні наслідки, застосоване судом покарання в повній мірі відповідає завданням, що визначені Кримінальним кодексом України, оскільки сприятиме забезпеченню охорони прав людини та запобіганню кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Водночас апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що місцевим судом у вироку допущено описку при зазначенні відомостей про потерпілого ОСОБА_11 , а саме зазначено невірні ініціали потерпілого ОСОБА_13 замість вірного ОСОБА_11 .

Чинний КПК України не наділяє суд апеляційної інстанції повноваженнями щодо виправлення допущених судом першої інстанції описок.

Відповідно до положень статті 379 КПК України, виправлення допущених в судовому рішенні описок чи очевидних арифметичних помилок належить до компетенції суду, що ухвалив відповідне судове рішення.

З огляду на наведене, виправлення допущеної місцевим судом описки в ініціалах потерпілого можливе в порядку визначеному ст.379 КПК України Нововоронцовським районним судом Херсонської області.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 25 березня 2025 року в кримінальному провадженні № 0004387 від 13 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4