У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Секретарка Кривоозерського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000778.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13.11.2025 р. без визначення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Захисник вважає, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею в ухвалі не обґрунтовано наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризик переховування від слідства та суду, обґрунтований лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, що суперечить практиці ЄСПЛ. Ризик знищення або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не доведений, оскільки всі речові докази вилучені органом досудового розслідування. Ризик впливу на свідків у клопотанні не конкретизований. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не обґрунтований будь-якими доказами.

Апелянт просить врахувати, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання, позитивно характеризується, визнає свою провину, має міцні соціальні зв`язки з державою, а тому відносно нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000778, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.04.2025 р. ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2025 р. № 106 солдата ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом до закінчення особливого періоду та призначено на посаду стрільця стрілецької спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат». Відтак, з 16.04.2025 р., тобто з моменту прийняття на військову службу за контрактом ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Указом Президента України від 24.022022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діяв станом на вересень 2025 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин майнової спрямованості. ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 14.09.2025 р. близько 06.00 год., будучи вхожим в будинок та перебуваючи на законних підставах за адресою території домоволодіння ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке знаходиться по АДРЕСА_1 , вирішив скористатись цим становищем, викравши звідти будь-яке цінне майно. Перебуваючи у приміщенні будинку за вказаною адресою, ОСОБА_5 переслідуючи корисливий мотив, направлений на вчинення повторного викрадення чужого майна, зайшов до однієї з кімнат та відчинив двері морозильного відділення холодильнику, з метою знайдення та подальшого викрадення грошових коштів. В цей час, за діями ОСОБА_5 спостерігав ОСОБА_8 який відразу зрозумів, що відносно нього вчиняється кримінальне правопорушення та раніше відомий йому чоловік ОСОБА_5 відкрито викрадає його грошові кошти. Побачивши, що останній спостерігає за його діями, розуміючи, що його дії носять відкритий характер та зрозумілі потерпілому, ОСОБА_5 не зважаючи на присутність ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив та злочинний умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-протиправний та відкритий характер своїх дій, діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки з метою відкритого викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, у період воєнного стану, продовжив свої злочинні дії та відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 30 000грн., які знаходились в пакеті жовтого кольору в морозильній камері холодильнику, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму. Після чого ОСОБА_8 , з метою припення протиправних дій підійшов до ОСОБА_5 , у відповідь на що ОСОБА_5 завдав удар в область ділянки носу ОСОБА_8 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми переносиці. Після чого ОСОБА_5 разом з викраденими грошовими коштами сумі 30 000 грн., з місця події зник та викраденим майном розпорядився за власним розсудом.

14.09.2025 р. о 08.55 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 15.09.2025 р. йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, є таким що самовільно залишив військову частину, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції, тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 14.09.2025 р., допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_9 та інші матеріали клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_11 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_11 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10років, що свідчить про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування або суду, в тому числі за межами України чи на непідконтрольній території.

З огляду на характер і спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, а також на його особисте знайомство з потерпілим, існує обґрунтований ризик незаконного впливу на свідків і потерпілого з метою схилення їх до неправдивих показань або відмови від свідчень.

З огляду на обґрунтованість підозри ОСОБА_12 у відкритому заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, відносно особи похилого віку, в умовах воєнного стану, зважаючи на дані про особу підозрюваного, який неодноразово судимий за аналогічні умисні корисливі злочини, і того, що перебування на військовій службі з 16.04.2025 р. не стало стримуючим чинником, апеляційний суд вбачає наявність реальної ймовірності вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення.

Апеляційний суд не знаходить підстав вважати, що встановлений слідчим суддею ризик знищення, спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення є дійсним та доведеним, оскільки органом досудового розслідування виявлено та вилучено всі докази, які мають відношення до обставин інкримінованого ОСОБА_12 злочину, при цьому, у клопотанні слідчого цей ризик взагалі не заявлявся, тому в цій частині доводи захисника щодо відсутності наведеного ризику є вірними.

Отже, хоча ризик знищення чи спотворення речей і документів, під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшов, наявність інших процесуальних ризиків доведено. Оскаржуване рішення слідчого судді ґрунтується на об`єктивно встановлених обставинах, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою; суд дослідив матеріали провадження в повному обсязі та навів у ухвалі належні мотиви прийнятого рішення станом на день її постановлення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Наявність постійного місця мешкання, позитивні характеристики та визнання провини не нейтралізують установлених процесуальних ризиків і не спростовують висновку про недостатність застосування більш м`яких заходів для їх мінімізації. З огляду на характер інкримінованого діяння, межі можливої санкції та конкретні дані про особу підозрюваного та ризики, тримання під вартою є пропорційним і необхідним запобіжним заходом.

Отже, рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про зміну застосованого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 без визначення застави залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3