У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участі:

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду клопотання слідчого слідчого відділення ВП №2 Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження, відомості про злочин внесені до ЄРДР за №0004043 від 26.11.2024р. відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , якому пред`явлено підозру у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0004043 від 26.11.2024 за підозрою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України оборона України, Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжено Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

03.05.2023 ОСОБА_4 , відповідно до указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №74 від 14.03.2024 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата резерву запасної роти та перепризначено на посаду стрільця 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, 15.08.2024 року ОСОБА_4 , відповідно до розпорядження оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №502/2/1/2/2198 від 15.08.2024 року вибув з місця тимчасового розташування підрозділу в районні виконання завдань за призначенням ( АДРЕСА_2 ) до пункту постійної дислокації вч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) мав з`явитися на військову службу 19.08.2024, але військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , 19.08.2024 року не з`явився на шикування особового складу ВЧ НОМЕР_1 в районні тимчасового місця дислокації військової частини у АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим у солдата ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на ухилення від виконання обов`язків військової служби, після чого останній не з`явився за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , і не повернувся до вказаного місця до теперішнього часу.

З 19.08.2024 року згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №234 солдата ОСОБА_4 , вважати таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 .

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу командування, в умовах воєнного стану, 15.08.2024 року відповідно до розпорядження оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №502/2/1/2/2198 від 15.08.2024 року вибув з місця тимчасового розташування підрозділу в районні виконання завдань за призначенням

( АДРЕСА_2 ) до пункту постійної дислокації вч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) мав з`явитися на військову службу 19.08.2024, але військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , 19.08.2024 року не з`явився на шикування особового складу ВЧ НОМЕР_1 в районні тимчасового місця дислокації військової частини у АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим у солдата ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на ухилення від виконання обов`язків військової служби, після чого останній не з`явився за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , і не повернувся до вказаного місця до теперішнього часу та був затриманий працівниками карного розшуку Солом`янського УП ГУНП у м. Києві 18.08.2025 року на території Солом`янського району м. Києва.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор вважає, що у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київа, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

18.08.2025 року ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, фактичний час затримання о 17:30 год.

Так, 19.08.2025 року о 14 год. 49 хв. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор вказав, що причетність ОСОБА_4 підтверджується зібраними, на початку досудового розслідуваннями, в кримінальному провадженні доказами:

- повідомленням про обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення від 15.11.2024 року;

- наказами командира в/ч НОМЕР_1 від 14.03.2024 року;

- наказами командира в/ч НОМЕР_1 від 19.08.2024 року;

- довідкою №10684;

- рапортом від 14.11.2024 року;

- службовою характеристикою від 15.11.2024 року;

- довідками;

- рапортами;

- протоколом допиту свідка від 19.08.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 19.08.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 12.05.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 12.05.2025 року;

- поясненням від 18.08.2025 року;

- іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор вважає, що підставою застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому за погодженням з прокурором звернутися

з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 5 ст. 407 КК України, та знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винним, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, тим самим може вчинити ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 та свідки у кримінальному провадженні є військовослужбовцями, які проходять службу в одній військовій частині, можуть взаємодіяти між собою та спілкуватися один з одним.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, у подальшому може знову вчинити військове кримінальне правопорушення, пов`язане з ухиленням від виконання обов`язків військової служби, у разі переховування ним від органу досудового розслідування та/або суду, а тому наявний ризик, передбачений

п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, у разі не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування триває,

на даний час не виконані всі слідчі та процесуальні дії, спрямовані на отримання та перевірку доказів, а тому ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчиняти ряд дій, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, більш м`які запобіжні заходи застосовані до підозрюваного ОСОБА_4 не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків та запобіганню вище зазначеним ризикам.

Статтею 177 КПК України серед іншого передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,

а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Пунктом 4 частиною 2 статті 183 КПК України серед іншого визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами) в Україні введено воєнний стан із

05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє до цього часу.

Згідно з ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто - тримання під вартою.

Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України.

Окрім цього Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства», «Мюррей проти Сполученого Королівства» та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Тимошенко проти України»» вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином, прокурор вважає, що враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані в сукупності докази, можливо прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на підозрюваного обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав із наведених в самому клопотанні підстав і просив суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в суді заперечує у задоволенні клопотання про застосування запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою та просить застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має сімейний стан. Підозрюваний має бажання далі продовжувати військову службу. ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в м. Києві, співпрацює зі слідством. Ризики наведені прокурором не наявні.

Підозрюваний ОСОБА_4 в суді підтримав позицію захисника.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відноситься до тяжкого .

Прокурором було доведено достатньо обставин, які свідчать про наявність доказів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення і вважає, що на даному етапі ризики, передбачені ст. 177 КПК України наявні і актуальні.

Суд вважає, що такі ризики як можливість ухилення від суду та здійснення тиску на свідків на даний час реальні, не можуть судом бути проігноровані та інший запобіжний захід не забезпечить належний контроль за процесуальною поведінкою підозрюваного.

Також суд вважає, обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді утримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 жовтня 2025 року включно без визначення йому в якості альтернативного запобіжного заходу застави.

Керуючись вимогами ст.ст. 176-178, 182, 183, 194 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді утримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 жовтня 2025 року включно без визначення йому в якості альтернативного запобіжного заходу застави.

Контроль за виконання ухвали покласти на Київську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1