Номер справи 703/6844/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 11.03.2024 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України,

у с т а н о в и в :

На розгляді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.09.2024 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено, останнього разу ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області до 22.09.2025 включно.

Під час судового розгляду прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що продовжують існувати ризики, визначені під час обрання та продовження запобіжного заходу, тому такий слід продовжити на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вказує на ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, що полягають в тому, що обвинувачений, усвідомлюючи суворість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочинів, серед яких є умисні тяжкий та особливо тяжкий, може ухилятися від суду, переховуватись, така поведінка була допущена ним після вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим перебував у розшуку.

Перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нові кримінальні правопорушення під час іспитового строку.

Вказані ризики зросли у зв`язку з тим, що в даному кримінальному провадженні розглядається також обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 та ряду інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів.

Крім того, перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які під час судового провадження не допитувалися, з метою перешкодити надавати показання в суді.

Сторона обвинувачення також посилається на те, що в кримінальному провадженні дотримано вимогу обґрунтованої підозри та отримано вагомі докази, що свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого ОСОБА_7 із кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких обвинувачується.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_13 , позицію якої підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , заперечувала проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Звернулися із письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу на заставу, при цьому для виключення впливу на інших учасників кримінального провадження можливо встановити ОСОБА_7 заборону на спілкування із відповідними особами.

Відповідні аргументи обґрунтовані тим, що ризики, на існування яких вказує прокурор, не доведені, оскільки обвинувачений не виявляв намірів ухилитися від суду, протиправно впливати на інших учасників кримінального провадження, відсутні будь-які інші обставини, що виправдовують тривале тримання ОСОБА_7 під вартою, що продовжується безперервно із вересня 2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 має батьків, його мати має інвалідність ІІ групи, батько є інвалідом ІІІ групи і це підтверджується матеріалами справи. Вони розлучені та проживають окремо, однак за станом свого здоров`я кожен з них потребує догляду та допомоги у повсякденному житті, що неможливо, поки останній перебуває під вартою.

В обвинуваченого є всі умови та можливості виконувати менш обтяжливий запобіжний захід, він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а інформація про порушення ним обов`язків у зв`язку із застосованим запобіжним заходом відсутня. В умовах, коли відсутня вина обвинуваченого в тривалому розгляді кримінального провадження, надмірний строк тримання ОСОБА_7 під вартою не виправданий обґрунтованістю підозри, потребами судового провадження чи суспільним інтересом, враховуючи численну практику ЄСПЛ, зокрема в рішеннях проти України, є істотним порушенням права на повагу до свободи особистості.

Розглянувши заявлені клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За частиною першою та пунктом 9 частини другої статті 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також, статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування або продовження запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику повинно підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстровано (п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України», заява №622/11).

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому.

З огляду на викладене доводи сторін кримінального провадження оцінюються з огляду на обставини вчинення кримінально протиправного діяння, сформульовані в обвинувальному акті, дані про поведінку особи під час кримінального провадження та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 178 КПК України.

Щодо ризику переховування від суду.

В своєму клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий злочин, вчинені під час іспитового строку.

Ризик переховування від суду обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте відповідне обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 189 КК України, а також приймаючи до уваги, що на розгляді суду перебуває обвинувальний акт, щодо обвинувачення, зокрема ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, посилання сторони обвинувачення на існування ризику переховування від суду особи, яка обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких умисні тяжкі та особливо тяжкі, не може вважатися безпідставним.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява №33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Однак тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Такою також є поведінка обвинуваченого після подій кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 переховувався від правоохоронних органів та був затриманий в іншому населеному пункті. При цьому суд не може прийняти до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що після подій, що є предметом судового розгляду, він залишив місто Сміла через погрози та переслідування, раніше, ніж йому було висунуто звинувачення, оскільки на даний час такі не підтверджені жодними доказами.

На переконання суду, у даному кримінальному провадженні зберігається суспільний інтерес, який на даний час все ще переважає право обвинуваченого на особисту свободу та полягає в необхідності належного правового захисту як високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства в цілому, так і потерпілої сторони зокрема, оскільки злочин вчинено щодо військовослужбовця, через висвітлення в засобах масової інформації ряд обставин кримінального правопорушення набув значного розголосу і викликав суспільний резонанс.

Крім того, в даному кримінальному провадженні розглядається іще один обвинувальний акт, згідно з яким ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України, у зв`язку із чим судом констатується, що суттєво зріс обсяг обвинувачення.

Щодо міцності соціальних зв`язків.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, однак до затримання фактично проживав за іншою адресою. Суду не надано доказів, що обвинувачений офіційно працевлаштований або здійснює трудову діяльність у вигляді підприємництва, має законні джерела заробітку. ОСОБА_7 не одружений, дітей не має, з наявних відомостей та документів не вбачається перебування на його утриманні батьків або інших осіб, а останні не позбавлені можливості отримати підтримку та догляд від іншого повнолітнього сина, ОСОБА_9 , який незважаючи на те, що є обвинуваченим у кримінальному провадженні, однак до нього не застосовані запобіжні заходи.

Суд вважає, що вказаних даних для висновку про наявність у обвинуваченого достатньо міцних соціальних зв`язків, які виключають ризик ухилення від суду, недостатньо. В таких умовах ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби ухилитися від суду, не може бути виключений, на даний час підстави для висновку, що даний ризик зменшився, відсутні.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Потерпілий та свідки в даному кримінальному провадженні судом не допитувалися. Разом з тим суд погоджується із доводами сторони захисту щодо того, що суттєвою причиною тривалого судового розгляду є, поміж іншого, процесуальна поведінка потерпілого ОСОБА_18 , який ухиляється від явки до суду, однак це не виключає існування описаного ризику.

Суд також враховує, що з огляду на стадію кримінального провадження в силу вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_7 , відкриті матеріали досудового розслідування, вручений обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відтак обвинувачений обізнаний з особою потерпілого та переліком свідків у кримінальному провадженні, які показань суду не давали. Існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання свідків, потерпілого щодо обставин вчинення злочину, як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування, є суттєвою частиною доказової бази в даному кримінальному провадженні, можуть істотно вплинути на становище обвинуваченого, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній, у разі звільнення з-під варти, наділений потенційною можливістю впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Щодо ризику продовжити протиправну поведінку.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відсутні відомості про те, що він має належне та постійне джерело доходу, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, а серед злочинів, у вчиненні яких обвинувачується в даному кримінальному провадженні, є особливо тяжкий, пов`язаний із застосуванням насильства, а також корисливі.

Також судом приймається до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , мали місце через незначний проміжок часу після засудження його 11.03.2024 за ч. 1 ст. 186 КК України та звільнення від покарання з випробуванням, їх кількість, що вказує на стійку протиправну спрямованість його поведінки.

При цьому суд відкидає доводи захисника ОСОБА_13 про закінчення іспитового строку і як наслідок хибне посилання сторони обвинувачення на ту обставину, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під час звільнення від покарання із випробуванням, оскільки за даними обвинувального акту, події, що стали приводом для обвинувачення, мали місце задовго до спливу іспитового строку.

Отже суд приходить до переконливого висновку про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Обвинувачений, заперечуючи проти утримання його під вартою, посилався на погіршення стану здоров`я, однак нових документів, які б підтверджували такі обставини, крім досліджених судом раніше та з яких не слідувало неможливості отримання належної медичної допомоги в умовах установи попереднього ув`язнення, стороною захисту не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 176 КПК України.

Виходячи з положень п. 2, 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Такі обставини встановлені в даній справі, зважаючи на правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_7 обвинувачується, наявність в нього судимості та факт подальшого спрямування до суду іншого обвинувального акту щодо нього (справа №703/1805/25, провадження №1-кп/703/375/25, що приєднана до даного судового провадження 07.05.2025).

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 307 КК України, є особливо тяжкими злочинами, а передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 310 КК України тяжкими злочинами.

Крім того, судом встановлено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглянувши клопотання, суд дійшов висновку, що застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою є обґрунтованим, повністю виключає можливості переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілого, створення перешкод кримінальному провадженню іншим чином або продовження протиправної діяльності, ризики чого на даний час зберігаються.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кількох злочинів, серед яких тяжкі та особливо тяжкі, пов`язані із застосуванням насильства, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, з метою уникнення незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, для виключення можливості ухилитися від суду, більш м`якого запобіжного заходу на даний час недостатньо.

У зв`язку із викладеним клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів (п. 1, 5).

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі особливо тяжких, пов`язаних із застосуванням насильства та незаконним обігом наркотичних засобів, суд не вбачає підстав для застосування до нього застави, що відповідає вимогам п. 1, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На даний час вказана обставина виключає задоволення клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на заставу.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 20.11.2025 включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу у виді застави відмовити.

Роз`яснити, що учасники провадження не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж дії запобіжного заходу, однак суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику негайно після її оголошення та направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Повний текст ухвали складений 26.09.2025.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3