Справа №584/261/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/341/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Таль Любанського району Мінської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не працюючого, не одруженого, раніше неоноразово судимого, останнього разу

- 25.11.2014 вироком Білопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст.187, ч.1 ст.71 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 850 грн, які визначено виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив вирок Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2024, скасувати, застосувати ст. 69 КК України і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Однак в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_8 доповний свої вимоги і просив вирок Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2024, скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, оскільки вважав, що суд безпідставно притягнув його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопрушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України. Стверджував, що такого злочину він не вчиняв.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України та призначено йому покарання:

- ч.3 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з 26.03.2024, зарахувавши до нього строк тримання під вартою з 15.02.2022 по 25.03.2024 включно.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 27 000 грн матеріальної шкоди та 3000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 201,34 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначав, що вирок суду першої інстанції ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та з порушенням його прав і свобод. Обвинувачений цитував положення ст. 370 КПК України та вважав, що вирок суд ухвалив без врахування обставин, які мають суттєве значення, в тому числі без його пояснень, без належної оцінки доказів і без застосування відносно нього ст. 69 КК України. Також стверджував, що частину покарання він відбув і воно повинно бути йому зараховано відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 11.02.2022 близько 15.00 год ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Слобода», який розташований по вул.Слобідській у м.Путивль Сумської області, зустрів потерпілу ОСОБА_9 , яка проживає по вулиці Слобідській неподалік від нього, та помітив, як вона розраховується за придбаний товар грошовими коштами у сумі 500 грн.

У цей час у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на відкрите заволодіння грошовими коштами потерпілої, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, шляхом проникнення в житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 цього ж дня близько 15.30 год на автомобілі «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув до господарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , та знаючи, що вона проживає сама, представився електриком та під вигаданим приводом перевірки електролічильників за згодою ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу проник до її житла. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 , бажаючи дізнатися про місце зберігання ОСОБА_9 грошових коштів, висунув їй надуману вимогу щодо необхідності сплати штрафу нібито за допущені порушення в обладнанні електролічильника. Після цього потерпіла, не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_8 , пішла до приміщення вітальні та дістала із шафи рушник, у якому вона зберігала власні грошові заощадження у сумі 27 000 грн, маючи намір відрахувати суму, названу ОСОБА_8 . Побачивши гроші та бажаючи ними заволодіти, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, штовхнув ОСОБА_9 в плече, таким чином, застосував до неї фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, внаслідок чого грошові кошти випали з рук потерпілої та розсипалися по підлозі. Скориставшись цим, ОСОБА_8 відкрито для потерпілої забрав гроші та поклав їх до кишені власної куртки, таким чином, незаконно заволодів грошовими коштами у сумі 20 000 грн. При цьому вимогу ОСОБА_9 про повернення грошей ОСОБА_8 проігнорував та безперешкодно залишив місце скоєння злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.

Крім того, 13.02.2022 близько 03.10 год ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, з метою нападу на потерпілу ОСОБА_9 та заволодіння її майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, яка є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, шляхом проникнення у житло, на автомобілі «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув до господарства по вул. Слобідській, 17 у м.Путивль Сумської області.

Достовірно знаючи, що в будинку у потерпілої є грошові кошти, ОСОБА_8 через паркан переліз на подвір`я господарства за вказаною адресою та, наблизившись до будинку, ногою вибив вхідні двері, після чого проник усередину. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та, бажаючи примусити останню повідомити місце зберігання грошових коштів, притиснув її за плечі до шафи, а також пригрозив застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, а саме - позбавленням життя шляхом ін`єкції отруйною речовиною, та наказав віддати всі наявні у неї грошові кошти. Після таких дій ОСОБА_8 , потерпіла, будучи наляканою та реально сприймаючи погрози для свого життя та здоров`я, виконуючи його вимогу, дістала з шафи у вітальні грошові кошти, сховані у рушник, у сумі 7000 грн, якими ОСОБА_8 заволодів, забравши їх з рук ОСОБА_9 , та безперешкодно залишив місце скоєння злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій вищевказану майнову шкоду.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із проникненням у житло.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 , який апеляійну скаргу підтримав та просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити в суді новий судовий розгляд, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги скарги свого підзахисного обвинуваченого ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги і вислухавши усні вимоги обвинуваченого щодо вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений лише обвинуваченим, який у вимогах скарги просив вирок Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2024, скасувати, застосувати ст. 69 КК України і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Однак в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_8 просив вказаний вирок суду скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, оскільки вважав, що суд безпідставно притягнув його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопрушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України. Стверджував, що такого злочину він не вчиняв.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку переглянути в повному його об`ємі та зазначає наступне.

Так, відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки, навіть попри доводи обвинуваченого правильно встановив в його діях склади злочинів з правовою кваліфікацією передбаченою ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

Так, з матеріалів справи слідує, що в будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав частково і, не погоджуючись із кваліфікацією його дій та заперечуючи свою участь у другому епізоді, про що також зауважував в апеляційному суді, пояснював, що чув, нібито потерпіла може дати грошей у борг. Вдень 11.02.2022, коли побачив її біля магазину, пішов за нею слідом, представився їй електриком і, коли вона його впустила в будинок, став оглядати лічильник, потім проводку, після чого дістав блокнот і почав писати в ньому, потім став фотографувати лічильник, зробив їй зауваження, що проводка без короба. На її запитання, що тепер робити, відповів, що їй треба звернутися до РЕС, а коли вона сказала, що їй важко туди дійти, запропонував свої послуги з купівлі та встановлення коробу і сказав, що на це потрібно 400 грн. Коли вона пішла за грошима до шафи, він пішов за нею. Вона з-під білизни на полиці дістала носову хустинку, в яку були замотані гроші, а коли стала розгортати хустинку, гроші розсипалися на підлогу. Він став їх збирати і ховати в кишені, залишивши собі 20 000 грн., купюрами номіналом 100 грн., 200 грн. та 500 грн., а іншу частину 7 000 грн. віддав потерпілій, після чого пішов з будинку. Ніякого насильства до потерпілої він не застосовував, електриком назвався і зайшов до будинку для того, щоб позичити 400 грн. у потерпілої.

Що стосується обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України, він свою вину в суді першої інстанції не визнавав та зазначав, що після 11.02.2022 він до ОСОБА_9 більше не приходив і ніяких дій відносно потерпілої не вчиняв.

Не зважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.

Так, в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.02.2022 судом встановлено, що в ньому зазначено, що ОСОБА_8 11.02.2022 здійснив грабіж відносно ОСОБА_9 (т.1 а.с.100).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000023 від 14.02.2022 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, за фактом того, що 11.02.2022 ОСОБА_8 відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 у сумі 20000 грн. (т.1 а.с.85).

У протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15.02.2022 зазначено, що ОСОБА_8 13.02.2022 відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 7000 грн. (т.1 а.с.101).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000024 від 15.02.2022 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України, за фактом того, що 13.02.2022 ОСОБА_8 шляхом відкриття дверей, проникнув до житлового будинку ОСОБА_9 та відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 7000 грн. (т.1 а.с.84).

Постановою прокурора від 18.02.2022 об`єднано кримінальне провадження №0000023 від 14.02.2022 з кримінальним провадженням №0000024 від 15.02.2022 (т.1 а.с.93-94).

Постановою слідчого від 03.05.2022 перекваліфіковано дії ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000023 від 14.02.2022 за ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України (т.1 а.с.99).

Згідно з протоколом огляду місця події від 15.02.2022 оглянуто господарство по АДРЕСА_2 , в ході огляду було вилучено три сліди низу підошви взуття та слід зламу (т.1 а.с.102-109).

Протоколом огляду місця події від 15.02.2022 у ОСОБА_8 було вилучено одну паку чоловічих кросівок 43 розміру чорного кольору та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 (т.1 а.с.124-131).

Протоколом від 16.02.2022 оглянуто пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 (т.1 а.с.132-134).

Постановою від 16.02.2022 призначено трасо логічну експертизу (т.1 а.с.137-138).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/119-22/1989-ТР від 23.02.2022 сліди слідоутворюючого об`єкту, зафіксовані методом масштабної фотозйомки 15.02.2022 у ході огляду місця події за фактом крадіжки майна з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зображені на фотознімках, для проведення порівняльного дослідження та ідентифікації непридатні, у зв`язку з чим відповісти на питання: «чи залишений слід низу підошви взуття вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 взуттям добровільно виданим ОСОБА_8 .?» не є можливим (т.1. а.с.142-147).

В ході проведення слідчого експерименту від 15.02.2022 ОСОБА_8 продемонстрував, як він 11.02.2022 відкрито заволодів грошима ОСОБА_9 (т.1 а.с.149-155).

Також, в ході проведення слідчого експерименту від 17.02.2022 ОСОБА_8 продемонстрував як він 13.02.2022 відкрито заволодів грошима ОСОБА_9 (т.1 а.с.158-164).

В ході проведення слідчого експерименту від 03.05.2022 потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала, як ОСОБА_8 , відкрито заволодів належними їй грошима (т.1 а.с.111-122).

Також судом першої інстанції допитано потерпілу ОСОБА_9 яка пояснювала, що на початку лютого 2022 року близько 16 години обвинувачений, прикинувшись електриком, постукав у хвіртку, вона відчинила. Він відразу почав ходити оглядати електроприлади, робити зауваження, що лічильник неправильно встановлений, сказав, що потрібно 800 грн. Оскільки гаманця вона не знайшла, то пішла в кімнату до шафи, де вона зберігала гроші. Він пішов за нею, і коли вона дістала гроші, він їх вибив у неї із рук, потім почав їх піднімати, 7 000 грн. віддав їй, а решту 20 000 грн., забрав і пішов з хати.

На початку 5 години в неділю вона прокинулась від того, що в коридорі грюкнула кришка на каструлі. Коли вона вийшла у коридор, то побачила обвинуваченого, у якого в одній руці був ліхтарик, а в іншій шприц. Вона добре роздивилась шприц з відкритою голкою, оскільки обвинувачений їй ним погрожував держав на рівні її обличчя і вимагав, щоб вона віддала йому решту грошей, інакше він її вколить шприцом і вона до ранку не доживе. Чи була у шприці якась речовина, вона не розгледіла, однак злякалась за своє життя, тому пішла до кімнати, дістала решту грошей і віддала йому.

Вказані пояснення потерпілої суд обрунтовано визнав такими, що співпадають з її показаннями під час слідчих експериментів та узгоджуються з іншими доказами. В ході апеляційного розгляду справи обвинувачений доводів з приводу неправдивості пояснень потерпілої суду не вкзав.

Тому, даючи оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам в їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, доведена повністю, а його показання про те, що кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, він не вчиняв, суд обгрунтовано розцінив критично, як обраний ним спосіб захисту, оскільки вони суперечать дослідженим доказам, і протягом судового розгляду обвинувачений неодноразово міняв свої покази, то визнаючи свою вину повністю, то частково, то - взагалі заперечуючи.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити в суді першої інстанції, однак підстав для задовлення таких вимог апелянта колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції в частині правильності встановлення фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України вимогам ст. 370 КПК України відповідає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б в розумінні ст. 415 КПК України, давали підстави для призначення в суді першої інстанції нового судового розгляду, колегією суддів не встановено.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке він відповідно до первинних вимог апеляційної скарги, просив пом`якшити, шляхом застосування відносно нього положень ст. 69 КК України, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання, для застосування вимог ст. 69 КК України в ході судового провадження не встановив, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах реальної ізоляції від суспільства із відбуванням покарання у виправній установі, призначивши покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі та за ч.3 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна і з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, правильно призначив ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому, судом було враховано особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, судом було встановлено, що обвинувачений вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини, є раніше судимим, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на «Д» обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи наведене в сукупності, обставини скоєного, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, розмір шкоди, завданої потерпілій, беручи до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про призначення покарання в межах санкції інкримінованих ОСОБА_8 частин статтей КК України у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначав, що вирок суд ухвалив без врахування обставин, які мають суттєве значення, в тому числі без його пояснень, без належної оцінки доказів і без застосування відносно нього ст. 69 КК України та стверджував, що частину покарання він відбув і воно повинно бути йому зараховано відповідно до вимог ст. 72 КК України.

Вказані доводи апелянта колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з матеріалами кримінального провадження вони не узгоджуються.

Як вказано вище, все перелічене обвинуваченим було предметом оцінки суду та враховувалось при призначення ОСОБА_8 покарання, в тому числі у його строк суд вироком зарахував період тримання ОСОБА_8 під вартою з 15.02.2022 по 25.03.2024 включно.

Підстав для застосування ст. 69 КК України ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не вбачає, оскільки жодної пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини не встановлено.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , який вироком Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2024 задоволено та з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 стягнуто 27 000 грн матеріальної шкоди та 3000 грн моральної шкоди, то до його аналізу колегія суддів не вдається з огляду на ст. 404 КПК України.

За таких обставин колегія суддів в задоволенні вимог апеляцяційної скарги обвинуваченого відмовляє, а вирок суду першої інстанції залишає без зміни, як законний, обгрунтований та вмотивований.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 26.03.2024, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4