Справа № 711/4336/25
Номер провадження 1-кп/711/425/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000387 від 10.04.2025 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубіївка, Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, учасником бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

26.11.2024 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 1 (один) рік на підставі ст. 75 КК України звільнений із іспитовим строком на 1 рік;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , будучи особою, яка протягом року після засудження за ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини PVP, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, 10.04.2025, точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, перебуваючи по бульвару Шевченка, навпроти будинку 385 в м. Черкаси, шляхом знахідки, придбав без мети подальшого збуту один полімерний пакетик з вмістом кристалічної речовини фіолетового кольору та з моменту придбання зберігав його при собі для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_5 продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, маючи умисел на незаконне зберігання без мети збуту раніше придбаної ним, кристалічної речовини, незаконно зберігав її при собі у правій передній кишені власних штанів.

10.04.2025 близько 12 год. 31 хв. перебуваючи навпроти будинку № 399/2 по бул. Шевченка в м. Черкаси, ОСОБА_5 був помічений працівниками поліції, які виконували службові обов`язки по забезпеченню громадського порядку на території м. Черкаси, після чого в ході застосування до останнього превентивних заходів повідомив, що зберігає при собі заборонені в обігу речовини.

Так, 10.04.2025 у період часу з 13 год. 47 хв. до 14 год. 05 хв., в ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 2982 КПК України, останній добровільно видав працівникам поліції із правої передньої кишені власних штанів, котрі були одягнуті на ньому, один полімерний пакетик з кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-25/5666-НЗПРАП від 16.04.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,368 г., для власного вживання, без мети збуту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, але від дачі детальних показів відмовився у відповідності до ст.63 Конституції України. Щиро розкаюється в скоєному та просив суворо не карати.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст. 309 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального праворушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, межі, установлені санкцією статті КК України.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд визнає щире каяття у вчиненому.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_5 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійного місця проживання, раніше судимого, не перебуває на обліках, відповідну санкцію інкримінованих частин статті 309, думку сторони обвинувачення щодо застосування до обвинуваченого покарання пов`язаного із реальним позбавлення волі, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання в межах санкції частини 2 ст.309 КК України, у вигляді реального позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення мінімального розміру покарання для виховання обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст.71,72 КК України до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівськогорайонного суду м. Черкаси від 26.11.2024 року, і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта в сумі 2228 грн. 50 коп підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 349,368-371, 374,615 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71,72 КК України до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Соснівськогорайонного суду м. Черкаси від 26.11.2024 року, і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Строк відбуття покарання рахувати з 27.06.2025 року, зарахувавши в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 12.05.2025 року по 27.06.2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою обраний відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.05.2025 року - залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати при проведенні експертизи № СЕ-19/124-25/5666 НЗПРАП від 16.04.2025 в сумі 2 228 грн. 50 коп.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази, а саме: особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої обмежено PVP, маса PVP в наданій на експертизу речовині становить 0,368 г., передано до камери зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області - знищити після вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1