Справа № 357/5835/18
У Х В А Л А

11.06.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

учасника кримінального провадження:

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000238 від 23.09.2015, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України (в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 31.10.2014), -

У С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238 від 23.09.2015, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України (в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 31.10.2014).

В судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 31.01.2018.

В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що вказаною ухвалою арешт на майно накладено з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Натомість, вартість майна, на яке накладено арешт, перевищує суму шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а при призначенні покарання з конфіскацією майна судом має бути встановлений корисливим мотив.

Сторона захисту посилається на те, що сторона обвинувачення в судовому засіданні жодним доказом не довела та не підтвердила наявність корисливого мотиву у діях ОСОБА_4 .

Відтак, захисник вважає, що довготривале утримання майна під арештом, яке триває більше, ніж 10 років, не дає можливості використовувати ОСОБА_4 правомочності власника в повному обсязі та порушує її законні інтереси. Накладення арешту вказаною ухвалою фактично унеможливлює здійснення права управління майном.

Обвинувачена у судовому засіданні підтримала клопотання захисника та просила його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечував.

Представник потерпілого при вирішенні клопотання захисника покладався на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 31.01.2018 накладено арешт на: 1/1 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_1 ,яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; 14/25 частки будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної ОСОБА_4 ; 1/1 частки будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної ОСОБА_4 ; 1/1 частки земельної ділянки, площею 0,0047 Га, кадастровий номер :06:046:0116 за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної ОСОБА_4 ; автомобіль «Peugeot 308», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

Зі змісту ухвали вбачається, що метою накладення арешту на майно є конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Так, згідно з ч.1 ст.174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

На даний час триває судовий розгляд вказаного кримінального провадження, питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, корисливого мотиву, необхідності відшкодування обвинуваченою шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та призначення покарання (основного та додаткового) будуть вирішені судом при ухваленні вироку.

Доводи захисника, викладені в клопотанні, стосовно того, що арешт накладено необґрунтовано або ж в подальшому його застосуванні відпала потреба, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, яке розслідувалося в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, суд приходить до висновку, що клопотання захисника є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також судом не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на викладене, подальше застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження є доцільним та виправдовує подальше втручання держави у право на мирне володіння обвинуваченою належним їй майном.

Можливості окремого оскарження ухвали суду щодо скасування арешту майна, які прийняті в порядку ст.174 КПК України, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Керуючись ст. ст. 174, 372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000238 від 23.09.2015, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України (в редакції Закону України № 2341-ІІІ від 31.10.2014) відмовити.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1