УХВАЛА

07 липня 2025 року

м. Київ

справа № 200/5706/18

провадження № 51-2551 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

У поданій скарзі потерпілий ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Проте наведених положень процесуального закону потерпілим не дотримано.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Оскаржуючи законність судових рішень потерпілий серед іншого вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, заперечує оцінку достовірності доказів здійснену судом, що, з огляду на положення ст. 433 КПК не може бути предметом перевірки судом касаційної інстанції.

Оскаржуваний вирок місцевого суду був предметом перевірки в порядку апеляційної процедури. Однак, заперечуючи законність ухвали апеляційного суду, потерпілий не зазначає, яких саме порушень припустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 , з огляду на положення статей 94, 370, 404, 405, 412, 413, 419 КПК.

Посилаючись на необхідність скасування судових рішень і призначення, зокрема, нового розгляду у суді першої інстанції, потерпілому слід обґрунтувати таке прохання в описовій частині скарги, з урахуванням положень ст. 415 КПК.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

На усунення недоліків, потерпілому необхідно подати нову касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3