ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1476/25 Справа № 205/4374/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000047 щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року визнано винуватими ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК, ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК та призначено покарання: ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Судом вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнані винуватими за наступних обставин.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у час і місці, невстановлених досудовим розслідуванням, вступили між собою у попередню змову щодо вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_12 .. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом і корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також зі своєю знайомою ОСОБА_13 , яка не була обізнана про їх попередню змову, 03 березня 2021 року близько 12 години прийшли до їх знайомого ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у приміщенні кухні квартири ОСОБА_12 напали на нього, при цьому ОСОБА_8 став вимагати у потерпілого грошові кошти та вироби з металу, а ОСОБА_6 завдав ОСОБА_12 близько 20 ударів обома руками, стиснутими в кулаки, в ділянку голови та по тулубу. У цей ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що дії ОСОБА_6 загрожують життю та здоров`ю потерпілого також завдав останньому близько 2 - 3 ударів долонею по обличчю. Далі, скориставшись тим, що ОСОБА_12 почав утрачати свідомість, тобто перебував у безпорадному стані, ОСОБА_8 дістав з кишені штанів останнього банківську картку АТ КБ «Приват Банк» та, дізнавшись від потерпілого персональний ідентифікаційний код до неї, передав картку ОСОБА_13 , яка в цей час перебувала у кімнаті зазначеної квартири й не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Потім ОСОБА_6 , продовжуючи вчиняти злочин, за попередньою змовою з ОСОБА_8 почав завдавати потерпілому удари обома руками, стиснутими в кулаки, в ділянку голови та по тулубу, а коли ОСОБА_12 втратив рівновагу та впав на підлогу, завдав йому ще близько 10 ударів обома ногами (почергово) в ділянку голови та по тулубу, заподіявши потерпілому численні тілесні ушкодження.

У цей час ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень не міг чинити опір, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 пішов до приміщення ванної кімнати, де демонтував металевий змішувач, гусак та металевий шланг з душовою лійкою. Потім повернувся до приміщення кухні, де перебував ОСОБА_6 та, діючи узгоджено з останнім зібрали кухонне приладдя, яке належить потерпілому й не має майнової оцінки, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_12 шляхом розбійного нападу, поєднаного із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, майнову шкоду на загальну суму 1025,60 грн.

Від отриманих в результаті заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_12 помер.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за за ч. 4 ст. 187 КК України, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_8 місцевим судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляціях:

- прокурор просить змінити оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 та вважати його засудженим за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Також просить доповнити мотивувальну частину вироку обставиною, яка обтяжує покарання, а саме вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 злочину стосовно особи похилого віку.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, раніше судимий, немає міцних соціальних зв`язків, вину не визнав та вчинив інкримінований особливо тяжкий злочин. Вважає, що судом не враховано, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

- захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах кримінального провадження не має жодного прямого доказу щодо вчинення саме ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів. Вважає, що судом не враховано покази ОСОБА_6 , який свою вину у спричиненні потерпілому тяжкий тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого заперечує, та вказує, що він дійсно разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , прийшли до місця проживання ОСОБА_12 забрати борг, на що потерпілий їм надав телевізор і вони пішли до квартири ОСОБА_15 . Приблизно о 14.00 годині вони знову прийшли до Хуруджи додому, при цьому ОСОБА_6 , зачепився за поріг квартири та впав, ударившись переніссям об лутку дверей від чого втратив свідомість, а прийшовши до тями він побачив, що його хтось підіймає і він не свідомо махнув рукою та наніс один удар рукою по обличчю Хуруджи, більше він його не бив. Ніякі речі із квартири ОСОБА_16 не виносив. Після цього ОСОБА_15 і ОСОБА_17 відвели його до квартири ОСОБА_15 , де він і знаходився після отриманої в квартирі Хуруджи травми.

Вказані обставини, на думку захисника, частково підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_13 , однак як стверджує захист обвинувачений під час допиту останньої в суді через поганий аудіозв`язок був позбавлений можливості ставити питання свідку, крім того судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про її повторний допит.

Також захист критично ставиться до показів свідка ОСОБА_18 вказуючи, що відомості про обставин події під час допиту в порядку вимог ст. 225 КПК України остання зачитувала з листка паперу. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого, про повторний допит цього свідка.

Задля спростування версії обвинувачення щодо причетності ОСОБА_6 до скоєного зазначає, що під час його затримання на руках та тілі останнього були відсутні об`єктивні сліди тілесних ушкоджень чи садна, які б могли свідчить про його участь у сутичці з потерпілим.

- обвинувачений ОСОБА_6 також просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог наводить аналогічні мотиви і доводи які вказані в апеляційній скарзі його захисника. Зокрема вказує на порушення його права на захисту через відмову суду у повторному допиті свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_13 . Вважає, що судом не надано належної оцінки щодо застосування до нього та свідка ОСОБА_13 під час досудового розслідування фізичного насилля. Вказує, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень, що на його думку підтверджується відсутністю великої кількості крові на його одязі, взутті, руках та під нігтями.

Вислухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги кожен своїх апеляцій та просили їх задовольнити, заперечували проти апеляції прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти доводів апеляції прокурора та підтримали доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляцій сторони захисту, та наполягала на задоволенні апеляції прокурора; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, правильність правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КПК України в апеляційних скаргах не оспорюються, прокурор також в цій частині не оскаржує вирок, а лише в частині призначеного ОСОБА_19 покарання, у зв`язку з чим вказані фактичні обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Ствердження сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 ч. 2 ст. 121 КК, з посиланням на неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Так, винуватість і причетність ОСОБА_6 до вчинення ним інкримінованих йому злочинів, підтверджена покладеними в основу вироку дослідженими місцевим судом в повному обсязі доказами, які є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 03 березня 2021 року та фототаблиці до нього, де під час огляду кв. АДРЕСА_4 , було виявлено труп потерпілого ОСОБА_12 , виявлені та вилучені сліди папілярних візерунків, сліди речовини бурого кольору та зафіксовано відсутність змішувача у ванній кімнаті;

- протоколом обшуку від 03 березня 2021 року за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 де було виявлено та вилучено змішувач, гусак та металевий шланг у душовою лійкою, яким обвинувачені заволоділи під час розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 березня 2021 року під час якого свідок ОСОБА_18 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 03 березня 2021 року, заволоділа майном потерпілого ОСОБА_12 та спричинила йому тілесні ушкодження;

- слідчим експериментом від 16 квітня 2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 де він зазначив про обставини свого перебування, разом з ОСОБА_6 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_12 ;

- слідчим експериментом від 16 квітня 2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 де він вказав на обставини спричинення ним та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 ;

- слідчим експериментом від 16 квітня 2021 року за участю свідка ОСОБА_18 , яка вказала на обставини, за яких обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 та заволоділи майном останнього;

- висновком судової імунологічної експертизи № 215/6 від 06 квітня 2021 року згідно якого на светрі та штанах обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені сліди крові потерпілого ОСОБА_12 ;

- висновком експерта №445/284-Е в якому зазначено, що при вказаному ОСОБА_6 механізмі нанесення тілесних ушкоджень не виключається можливість їх виникнення у потерпілого, у тому числі черепно-мозкової травми.

Перевірив доводи апеляцій сторони захисту, колегія суддів не знаходить підстав для надання іншої правової оцінки дослідженим і покладеним в основу вироку доказам, ніж суд першої інстанції і також вважає їх належними, допустимим та достовірними.

Наведені та покладені в основу вироку докази є належними, допустимим та достовірними, сукупність цих доказів у їх взаємозв`язку об`єктивно є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_6 у представленому йому обвинуваченні.

Обвинувачений ОСОБА_6 згідно дослідженого судом першої інстанції та покладеного в основу вироку слідчого експерименту, проведеного на досудовому слідстві за його участі, у добровільній формі вказав про обставини події та причину приходу до квартири потерпілого, а також механізм, кількість нанесених ним тілесних ушкоджень останньому.

Отже сам обвинувачений ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту не заперечував факт нанесення ним потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину підтверджується висновком судової імунологічної експертизи № 215/6 від 06 квітня 2021 року, згідно якого на светрі та штанах обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені сліди крові потерпілого ОСОБА_12 .

Відповідно до протоколу обшуку від 03 березня 2021 року, також правомірно покладеного в основу вироку, за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було виявлено та вилучено викрадені у потерпілого ОСОБА_12 речі, а саме: змішувач, гусак та металевий шланг у душовою лійкою, при цьому джерело походження цих речей ОСОБА_6 не заперечував та про факти порушення недоторканості житла також не повідомляв.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на відсутність на його тілі ушкоджень чи саден, що на його думку, не свідчить про його участь у сутичці з потерпілим, не є прийнятними, оскільки безпосередньо на одежі ОСОБА_6 було виявлено сліди крові потерпілого, що підтверджується висновком експерта №445/284-Е. Окрім того, звертається увага, що ОСОБА_6 був затриманий не в день самої події, а тому міг використати і певні засоби конспірації.

Стороною захисту ні під час досудового розслідування, а ні судового провадження не заперечувався той факт, що в установлений судом час і місці обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_8 разом з ОСОБА_13 двічі приходили до квартири потерпілого ОСОБА_12 .

Безпосередні очевидці події ОСОБА_18 та ОСОБА_13 також в ході слідчих експериментів проведених за їх участю вказали і про факт нанесення ОСОБА_6 потерпілому тілесних ушкоджень і про заволодіння його майном.

Так, за показами наданими у суді першої інстанції свідком ОСОБА_13 слідує, що 03 березня 2021 року вона разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 після вживання алкогольних напоїв, пішли до квартири потерпілого ОСОБА_12 де також була і ОСОБА_18 , свідок у вільній розповіді суду зауважила, що бачила, як ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , обставини і правова кваліфікація дій якого не оскаржується, наносили удари по обличчю та тулубу потерпілого та на її спроби зупинити бійку, ОСОБА_6 вказав їй не втручатись. Також свідок зазначила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 коли перебували в квартирі потерпілого забрали з ванної кімнати змішувач із шлангом та лійкою та кухонне приладдя, які за наведеним вище протоколом обшуку були вилучені в останніх.

Свідок ОСОБА_13 також підтвердила і корисливий мотив приходу до потерпілого, а саме повернення боргу обвинуваченому ОСОБА_6 . Крім того свідок, яка була об`єктивним очевидцем події не підтвердила версію ОСОБА_6 про те, що він не бив потерпілого ОСОБА_12 , а просто зачепився об поріг внаслідок чого отримав травму і міг випадково зачепити потерпілого махнувши рукою.

Допитана із з застосуванням заходів безпеки в порядку вимог ст. 225 КПК України свідок ОСОБА_18 , яка також підтвердила факт того, що в день події 03 березня 2021 року, вона була очевидцем того, як обвинувачений зайшов до квартири потерпілого разом з ОСОБА_13 почав вимагати у ОСОБА_12 грошові кошти за метал, після чого наносив потерпілому удари руками в область голови та тулубу. Свідок зауважила, що саме ОСОБА_6 повалив ОСОБА_12 на підлогу та бив його в тому числі і ногами.

Вказаний свідок детально, послідовно виклала обставини події, які узгоджуються з результатами проведеного слідчого експерименту за її участі, де вона вказала на місце розташування обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого, механізм і локалізацію нанесених тілесних ушкоджень.

Доводи захисту щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 та безпідставність відмови їм в повторному їх допиті, з посиланням на те, що допит свідка ОСОБА_18 відбувся без присутності обвинуваченого, а при допиті свідка ОСОБА_13 через неякісний відеозв`язок, сторона захисту була позбавлена можливості ставити свідку питання, є також безпідставними та необґрунтованими.

Свідок ОСОБА_18 допитувалась в порядку, визначеному ст. 225 КПК, у присутності захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які мали процесуальну можливість ставити йому запитання та не наполягали на обов`язковій участі їх підзахисних, що не є порушенням права на захист, та що узгоджується з правовою позицією викладеною Третьою судовою палатою ККС ВС від 26.01.2024 року у справі №466/9158/14-к, провадження №51645ки18. Істотних порушень закону при проведенні цього допиту не виявлено, і таких даних не надано.

Ствердження захисту, що на їх думку показання свідка ОСОБА_18 мають суб`єктивну оцінку та є упередженими, є безпідставними. У цьому випадку звертається увага, що вказаний свідок чітко зазначила, що особа яка нанесла потерпілому тілесні ушкодження під час конфлікту є саме ОСОБА_6 .

Щодо допиту свідка ОСОБА_13 , то даний свідок дійсно, у зв`язку з об`єктивними причинам був допитаний судом першої інстанції в режимі відеоконференції. При цьому, звертається увага, що проти допиту цього свідка в режимі відеоконференції ніхто із сторін цього кримінального провадження не заперечував і як обвинувачений так і його адвокат не були обмежені в можливості ставити питання цьому свідку та зворотного, ні матеріалами справи, ні стороною захисту не доведено.

Доводи обвинуваченого та його захисника в апеляціях і в судовому засіданні апеляційного суду в обґрунтування неповноти судового розгляду з підстав необхідності повторного допиту цих свідків фактично зводяться до незгоди сторони захисту з їх показами та їх оцінкою судом першої інстанції, що само по собі не може свідчити про неповноту судового розгляду та неправдивість показів цих свідків, як на це наголошує сторона захисту.

Окрім того, у даному випадку приймається до уваги, що покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_13 узгоджуються як між собою так і з наявною інформацією зафіксованою в протоколах слідчих експериментів за їх участі, й участі понятих, де вони показували та вказували на обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, про що вже наведено вище.

Таким чином, беручи до уваги сукупність досліджених у суді першої інстанції прямих та непрямих доказів, а також зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 в день події був в приміщенні квартири потерпілого та після того, як її покинув, свідками викликано поліцію та констатована смерть потерпілого з явними ознаками насильницького характеру, а тому з огляду на позицію ОСОБА_6 , який спочатку визнав свою причетність до скоєного, а потім під час судового провадження заперечував, за відсутності послідовної та правдоподібної версії щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що узгоджується з правовою позицією викладеною Третьою судовою палатою Касаційного кримінального суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, провадження № 51-3411км20.

Щодо стверджень захисту про застосування недозволених методів до обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 , з посиланням на недопустимість доказів, а саме протоколів слідчих експериментів, за їх участю слід врахувати висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, висловленого в постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070км19), згідно якої заперечення особи в судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за її участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Об`єднана палата вказала, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Отже, з огляду на викладене, за умови додержання належної процедури проведення слідчих експериментів, саме по собі посилання на відомості, що отримані в результаті цих слідчих дій за участю засудженого та свідка, які за висновком суду першої інстанції проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, не свідчить про те, що суди порушили вимоги ч. 4 ст. 95 КПК України як про це зазначає захисник та обвинувачений ОСОБА_6 .

Також, як зазначалось вище, обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що він та свідок ОСОБА_13 були піддані психологічному тиску та фізичному впливу з метою отримання від них викривальних показів так як були під їх контролем.

Однак такі ствердження не мають під собою відповідного підґрунтя і є такими, що не підтверджується матеріалами справи.

Такі ствердження також були перевірені і судом першої інстанції, а також з врахуванням вказівок викладених в постанові Верховного Суду в цій справі від 03.03.25р., ретельно перевірені також апеляційним судом під час перегляду оскаржуваного вироку.

Так, безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження №0000855 від 01.12.2022 року, встановлено, що до ДБР надійшла ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2022 року у справі №205/4374/21, в якій зазначено, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що 04.03.2021 року співробітники ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, які його затримали та доставили до відділу поліції вимагали від нього визнати вину, здійснювали на нього тиск, застосовували фізичне насильство та погрожували застосуванням фізичного насильства до ОСОБА_13 .

Дані відомості, згідно витягу, внесені в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування 16 травня 2023 року слідчим винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю події.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід враховувати відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, ЄСПЛ послідовно зазначає, що особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (див, наприклад, ухвалу Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine (dec.), no. 54630/13, §§ 27-29, 15 October 2019).

За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «обґрунтованою» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування (див, постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 (провадження № 51-4935км19); від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 (провадження № 51?5690км19); від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 (провадження № 51-1539км20); від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к (провадження № 51-2904км18) та інші).

При дослідженні апеляційним судом матеріалів кримінального провадження №0000855 за ч. 2 ст. 365 КК України, встановлено, що відомості, викладені обвинуваченим ОСОБА_6 щодо застосування недозволених методів не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовуються отриманими в ході досудового розслідування доказами зібраними під час розслідування, оскільки в ході розслідування не було встановлено доказів на підтвердження нанесення ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень працівниками поліції при його затроиманні.

Так, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_20 , яка входила до групи слідчих у кримінальному провадженні №0000047 від 03.03.2021 року, слідує, що остання надала логічні та послідовні покази та зазначила, що 04.03.2021 року в порядку вимог ст. 208 КПК України нею особисто в приміщенні ВП №3 ДРУ;П ГУНП в Дніпропетровській області було затримано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 які видимих тілесних ушкоджень та скарг не мали, у зв`язку з чим судово-медичне обстеження останніх не проводилось. Даних осіб їй доставили оперативні співробітники та УПП в Дніпропетровській області. Хто саме їх доставляв вона не пам`ятає, оскільки у зв`язку із резонансністю кримінальних правопорушень була задіяна велика кількість особового складу і не лише особовий склад ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Слідчий при затриманні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пам`ятає, що ніяких ознак, що до них застосовувалося насильство, не було. На будь-який біль вони не скаржилися, не кривилися, стояли і сиділи рівно. Зазначала, що проводилося лише СМЄ фаланг їх пальців рук, оскільки на них були сліди, характерні для нанесення ударів руками стиснутими в кулак. Також, свідок зазначила, що усі слідчі дії за участю ОСОБА_6 проводились в присутності його захисника, при цьому будь-яких скарг чи зауважень на дії співробітників поліції останні не висловлювали, тиску на ОСОБА_6 не здійснювалось.

Також, слідча повідомила, що особисто допитувала і свідка ОСОБА_13 , яка добровільно виявила бажання надати покази, щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , при допиті якої ніхто з підозрюваних та інших співробітників ВП №3 не був присутній. В подальшому свідок пішла з службового кабінету і місце її перебування слідчому не було відоме. Надалі слідчою за участі цього свідка проведений експеримент, де ОСОБА_13 в присутності двох понятих, при фіксації під відеозапис, з її добровільного бажання повідомляла і показувала обставини події та не заявляла про застосування відносно неї будь-яких недозволених методів чи примусу.

Також слідча повідомила, що при пред`явленні підозри 04.03.2021 року ОСОБА_6 скористався ст. 63 Конституції України, і покази не надавав, а вже тільки 16.04.2021 добровільно виявив бажання надати покази з приводу повідомленої йому підозрі і при його допиті був присутній адвокат ОСОБА_7 , який також був присутнім і при проведенні з ОСОБА_6 слідчого експерименту.

Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000855 за ч. 2 ст. 365 КК України, слід дійти висновку, що перевірка заяви обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього тиску, насильства співробітниками ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області під час його затримання, в межах наданих ним відомостей, проведена в повній і достатній мірі, підстав вважати таку перевірку формальною, як на це вказує сторона захисту, не має.

Ствердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в рамках вказаного кримінального провадження його не було допитано та визнано потерпілим, само по собі не є підставою для зворотного висновку крім наведеного вище.

У даному випадку слід звернути увагу, що зі змісту досліджених матеріалів та постанови про закриття кримінального провадження від 16 травня 2023 року, слідує, що слідчим в достатній мірі викладені доводи ОСОБА_6 в його заяві та показах в судовому засіданні, які були предметом ретельної перевірки, за результатом якої кримінальне провадження закрито.

Звертається також увага, що відомості про оскарження вказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження в матеріалах справи відсутні.

Приймається також до уваги, що будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_6 чи його захисник, або вказаний ними свідок ОСОБА_13 в ході досудового розслідування звертались зі скаргами з приводу застосування до ОСОБА_6 недозволених методів слідства, або іншим чином інформували про таке поводження, матеріали кримінального провадження не містять.

Окрім того, зважається також, на те, що сторона захисту самостійно акцентує увагу також на тому, що під час затримання обвинуваченого ОСОБА_6 у нього були відсутні будь-які видимі сліди тілесних ушкоджень чи скарги.

Також, окрім голослівних стверджень про здійснення тиску на ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_13 в апеляційному суді і в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник об`єктивних даних цьому не надали. Слід звернути увагу, що і під час слідчих експериментів за їх участі, ні обвинувачений, ні його захисник також не повідомляли будь-яких фактичних обставин поганого поводження з обвинуваченим ОСОБА_6 . Таким чином, ці посилання не містять достатньої інформації, яку можна було би перевірити. За таких обставин не можна вважати, що захистом достатньою мірою обґрунтовані доводи про погане поводження із свідком та обвинуваченим, щоб вважати їх «небезпідставними».

Також, колегія суддів зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше заявив про факти поганого поводження з боку правоохоронних органів лише під час судового провадження в суді першої інстанції, тобто майже через два роки після його затримання. Окрім того, під час тримання останнього в установах виконання покарань співробітниками закладу не було виявлено явних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , останній також не висловлював будь-яких скарг на стан здоров`я через дії співробітників поліції.

Отже будь-яких медичних чи інших даних, які б підтверджували версію захисту, що у вказаний ними період до обвинуваченого ОСОБА_6 чи свідка ОСОБА_13 застосовувались недозволені методи, які супроводжувались «…насильством, застосуванням спеціальних засобів, а також катуванні, тобто в умисному заподіянні сильного фізичного болю та моральних страждань шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій…», матеріали кримінального провадження не містять.

Зазначені обставини в сукупності з тим, що обвинувачений досить тривалий час не повідомляв компетентні органи про факти погано поводження, хоча об`єктивно міг це зробити, а також, враховуючи, що матеріалами цього провадження не містять відомостей, документів, чи достатньої інформації, яка хоча б prima facie (з першого погляду) вказувала, що факти поганого поводження дійсно мали місце, або іншим чином дозволили ці факти перевірити, а тому колегія суддів за матеріалами справи, що є предметом апеляційного перегляду, не може вважати, що стороною захисту достатньою мірою обґрунтовані доводи про погане поводження з обвинуваченим ОСОБА_6 .

Отже, ретельно перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо поганого поводження і здійснення тиску на нього та свідка ОСОБА_13 , колегія суддів на підставі наведених вище встановлених обставин, вважає їх безпідставними і необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного вироку.

Таким чином, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК їх правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні судом першої інстанції усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Щодо вимог апеляції прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого за розміром покарання ніж призначив суд першої інстанції та доповнення в мотивувальній частині вироку обставиною, яка обтяжує покарання, а саме вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 злочину стосовно особи похилого віку, то такі вимоги є нікчемними і такими, що унеможливлюють їх задоволення за відсутності апеляційного поводу.

Так прокурор просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання більш суворе та додатково визначити обставину як ОСОБА_8 та і ОСОБА_6 , яка обтяжує покарання.

За вимогами ст. 408 КПК України змінити вирок можливо тільки у разі пом`якшення покарання, зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення в інших випадках якщо це не погіршує становище.

Відповідно до приписів ст.ст. 409, 413 КПК України призначити більш суворе покарання чи погіршити становище обвинувачених можливо тільки при скасуванні вироку.

Отже, з огляду на наведене, оскільки прокурор не просить скасувати вирок, в апеляційного суду відсутні підстави для задоволення його вимог, які погіршують становище обвинувачених.

Окрім того, слід зазначити, що призначаючи ОСОБА_19 та ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК та врахував зокрема, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставин вчинення інкримінованих злочинів, незворотність наслідків вчинених злочинів, осіб обвинувачених, які раніше не судимі, не працевлаштовані, утриманців не мають, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Приймається до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Зважається на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також не може завдати фізичних страждань або психологічних страждань, через тривале утримання під вартою, а тому визначений розмір покарання повинен відповідати принципам гуманізму та справедливості, співрозмірності.

Таким чином, при призначенні судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій інкримінованих статей з конфіскацією всього належного обвинуваченим майна є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також зважається на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Отже, за наведеного призначений обвинуваченим судом першої інстанції вид і розмір покарання є достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення обвинуваченим покарання більш суворого, як на це вказує прокурор щодо ОСОБА_8 , як і більш м`якого, колегія суддів не вбачає.

З огляду на разом вищенаведене, вирок суду першої інстанції належним чином мотивований та обґрунтований, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст.370,374 КПК України, а тому апеляційні скарги сторін слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000047 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України; ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3