Справа № 487/4261/25
Провадження № 1-кс/487/3063/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001630 від 11.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Уманської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

У клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України.

09.11.2024 у порядку ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України, шляхом здійснення відповідних публікацій у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України, а також опубліковані у вказаних виданнях повістки про виклик підозрюваного на 14.11.2024, 15.11.2024, 16.11.2024 до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, для вручення повідомлення про підозру та проведення інших слідчий дій у кримінальному провадженні.

Проте, ОСОБА_6 до слідчого не з`явився без поважних причин та не повідомив про причини свого неприбуття, при цьому підозрюваний був належним чином, відповідно до вимог КПК України, повідомлений про підозру, а також про час, дату та місце проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій.

Посилаючись на те, що зібраними в ході досудового розслідування доказами доведено, що ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, перебуває на тимчасово окупованій території України, наявні ризики, передбачені ч.ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, слідчий вважає, що є всі підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 176 КПК України визначені загальні положення про запобіжні заходи.

Так, одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (частини 3, 4, 6 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України визначені обставини, які враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У судовому засіданні встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001630 від 11.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України № 623-ОС від 01.12.2021 ОСОБА_6 призначено на посаду заступника начальника прикордонної застави вогневої підтримки з персоналу прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону У країни «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 4 розділу «Вступ» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, капітан ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49 Статуту, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Проте, капітан ОСОБА_6 , в порушення зазначених вище вимог і ст. 1, 2, 17, 65 Конституції України, прийнятої ним Військової присяги не дотримався та зрадив Українському народові та Українській державі, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 07 1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах п території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною І незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальним устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних 1 демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно - територіального устрою України складають Автономна Республіка Крим, області, зокрема, Херсонська область, а також райони, міста, райони у містах селища і села.

У відповідності до вимог ст. ст. 72, 73 Конституції України, питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією. Всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Однак, всупереч імперативним приписам Конституції України, Статуту Організації Об`єднаних Націй від 26 червня 1945 року, Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та, зокрема, резолюціям від 21 грудня 1965 року N 2131 (XX), від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 14.12.1974 № 3314 що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про розповсюдження ядерної Зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, а також іншим нормам міжнародного гуманітарного права, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації (далі РФ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, спрямованого на порушення суверенітету і територіальної цілісності У країни зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, перетнули державний кордон України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької, Херсонської областей та АР Крим, вторглися на територію суверенної держави Україна та здійснили часткову її окупацію, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт проти України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України.

У зв`язку із чим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з подальшим неодноразовим його продовженням, та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку широкомасштабної військової агресії РФ проти України, підпорядкованими підрозділами І військовослужбовцями збройних сил РФ, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, тимчасово окуповано смт. Каланчак Каланчацької селищної громади Скадовського району Херсонської області та частину інших населених пунктів на території Херсонської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, що призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади на територіях населених пунктів Херсонської області, у тому числі у смт Каланчак, представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Херсонської області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Одним із таких силових блоків, створеного на території м. Херсон та Херсонської області є так зване «Главное управление МЧС России по Херсонской области», з виконанням відповідних правоохоронних функцій, в підпорядкуванні окупаційної адміністрації РФ.

Водночас, капітан ОСОБА_6 , як громадянин України, який згідно зі ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ частини території України, а саме Херсонської області, зокрема, смт. Каланчак, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації РФ та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Херсонської області, зокрема, смт. Каланчак, системи органів державної влади РФ, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.

Зокрема, капітан ОСОБА_6 , являючись громадянином України та будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді заступника начальника прикордонної застави вогневої підтримки з персоналу прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , будучи обізнаним про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України, в умовах воєнною стану, діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 1, 2, 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. ст. 2, 11, 16, 49 Статуту, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та всупереч Військовій присязі, з власної ініціативи, добровільно, в період з 26 лютого 2022 року, але не пізніше початку серпня 2022 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, та по теперішній час, під час збройного конфлікту, з метою становлення та функціонування окупаційної влади (держави-агресора) - російської федерації на території смт. Каланчак Каланчацької селищної громади Скадовського району Херсонської області, добровільно обійняв посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, розпочавши «службу» на посаді «главного специалиста по кадровым вопросам в Каланчацком районном отделе мчс рф», у незаконно створеному підрозділі, а саме «Главное управление МЧС России по Херсонской области» з виконанням відповідних функцій, в підпорядкуванні окупаційної адміністрації Російської Федерації (далі РФ).

Обійнявши вищевказану посаду в незаконному органі влади, ОСОБА_6 , у межах своїх повноважень виконував покладені на орган завдання та функції з формування та реалізації політики окупаційної військово-цивільної адміністрації, нагляду та контролю в галузі цивільного захисту на тимчасово окупованій території Херсонської області, сприяння окупаційним органам влади у поширенні авторитету незаконно створених органів серед місцевого населення, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконного створеного органу та посилило заходи тимчасової окупації територій Херсонської області.

Таким чином, капітан ОСОБА_6 підозрюється у колабораційній діяльності, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України.

Також, будучи військовослужбовцем військової службі за контрактом, капітан ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, капітан ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 26 лютого 2022 року після початку збройної агресії російської федерації проти України, підрозділ НОМЕР_1 прикордонного загону, в якому проходив військову службу, капітан ОСОБА_6 здійснював передислокацію м. Херсон та в подальшому до м. Подільськ Подільського району Херсонської області, після чого особовому складу підрозділу було визначено переміститись для подальшого виконання завдань до м. Миколаїв.

Однак, капітан ОСОБА_6 , проходячи військову службу, та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 26 лютого 2022 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від проходження військової служби та самовільно залишити місце служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, капітан ОСОБА_6 , 24 лютого 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перебуваючи в АДРЕСА_2 », маючи на меті назавжди ухилитись від військової служби, не виконав наказ про переміщення особового складу до м. Миколаїв Миколаївської області та самовільно залишив розташування підрозділу.

В період з 26 лютого 2022 року по теперішній час капітан ОСОБА_6 без поважних причин обов`язки військової служби не виконує, перебуває на тимчасово окупованій території України, до військової частини безпідставно не прибуває, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживає жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління України, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, капітан ОСОБА_6 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військової службі, до військової частини не надавав.

Таким чином, капітан ОСОБА_6 підозрюється у дезертирстві - у самовільному залишенні місця служби з метою ухилитись від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України.

07.11.2024 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 00000029 від 13.03.2022 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України.

Повідомлення про підозру цього ж дня було вручено уповноваженій особі за місцем проходження ОСОБА_6 служби.

У порядку ст. 135 та ч. 1 ст. 278 КПК України, шляхом здійснення відповідних публікацій у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб сайті Офісу Генерального прокурора, 09.11.2024 опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 4 ст. 408 КК України, а також повістки про виклик підозрюваного до органу досудового розслідування.

Проте, ОСОБА_6 до слідчого не з`явився без поважних причин та не повідомив про причини свого неприбуття, при цьому підозрюваний був належним чином, відповідно до вимог КПК України, повідомлений про підозру, а також про час, дату та місце проведення процесуальних та слідчих (розшукових) дій.

06.11.2024 згідно з постановою прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону матеріали кримінальних проваджень за №№ 00000029, 00000034 об`єднанні з визначенням номеру провадження 00000029.

Постановою прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 11.11.2024 з кримінального провадження за № 00000029 виділено матеріали кримінального провадження з присвоєнням йому номеру 0001630.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, ч. 4 ст. 408 КК України, підтверджується доданими до матеріалів клопотання доказами, зокрема, даними повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 12.03.2022; даними проколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними рапорту начальника сектору контррозвідувальної діяльності та забезпечення власної безпеки ВВВБ по 79 прикордонному загону ГВВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27.10.2022; даними протоколу огляду мережі інтернет від 05.11.2022; даними рапорту начальника сектору власної безпеки ВВВБ по 79 прикордонному загону ГВВВБ «Південь» від 23.01.2023; матеріалами службового розслідування; даними протоколу огляду від 11.05.2024; даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.10.2024; даними протоколу огляду від 19.04.2023.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий судді вважає, що наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, в судовому засіданні встановлено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому слідчий суддя виходить як із суворості покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим, так і з його процесуальної поведінки.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів: за ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у колабораційній діяльності, яка карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої; за ч. 4 ст. 408 КК України, санкція якої передбачає позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Отже, ризик втечі підозрюваного може бути встановлений на основі суворості можливого вироку.

Крім того, стороною обвинувачення отримані фактичні дані про те, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, на виклики слідчого не з`являється без повідомлення причин, у зв`язку з чим оголошений у розшук 17.11.2024.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх до надання неправдивих показань. Цей ризик зберігається до допиту свідків судом.

В судовому засіданні також встановлено, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість з боку підозрюваного ОСОБА_6 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підозрюваний ОСОБА_6 , хоча раніше і не судимий, добровільно погодився та зайняв посаду у незаконно створеному окупаційною владою органі, а тому за цей час він набув стійких зв`язків серед представників рф, окупаційної влади, державних зрадників та колаборантів, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, де продовжує вчиняти дії проти основ національної безпеки.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , наявність підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України. Підозрюваному ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке буде виправданим на даному етапі досудового розслідування, оскільки існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, у кримінальному провадженні, що здійснюється щодо злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, проти основ національної безпеки України та проти встановленого порядку несення військової служби.

При цьому слідчий суддя вважає, що відсутні і підстави для визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_6 , врахувавши положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Керуючись ст. ст. 131, 176-178, 183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю смт. Каланчак Каланчацької селищної ради Скадовського району Херсонської області, громадянину України, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 28.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1