Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1675/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2025 р. селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Народичі у режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 12 березня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Народицькому районному суді Житомирської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр судових розслідувань за №0000086 від 12 березня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

12.03.2025 ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із строком дії до 10.05.2025.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 07 травня 2025 року, щодо ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 12.06.2025.

Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 02.08.2025.

Прокурором Коростенської окружної прокуратури подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження є необхідність продовження запобіжного заходу, оскільки заявлені раніше ризики, а саме, що обвинувачений перед загрозою покарання може переховуватися від суду, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків, не зменшилися та виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з мотивів, зазначених у клопотанні.

Захисник у судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора заперечував, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, мотивуючи це тим, що ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення не існує. Також звернув увагу суду, що обвинувачений є особою з інвалідністю 3 групи, учасник бойових дій, раніше не судимий, має суттєві проблеми зі здоров`ям, що є підставою для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Вирішуючи заявлене стороною обвинувачення клопотання щодо запобіжного заходу, обрано-го відносно обвинуваченого, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження за-стосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій служ-бовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановле-ння, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків за зареєстрованим та фактичним місцем проживання.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, зокрема вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків. Також суд враховує, що потерпіла та свідки в даному кримінальному провадженні ще не допитані.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

Наявність у обвинуваченого 3 групи інвалідності, статусу учасника бойових дій, постійного місця проживання, проблем зі здоров`ям та відсутності судимостей не можуть бути визнані судом обставинами, які свідчать, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, настільки зменшились, що їм можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Крім того, суд враховує, що вказані обставини існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовженні.

До того ж суд відмічає те, що як слідує з листа філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Житомирській області від 06.06.2025 підстави, що унеможливоюють перебування за станом здоров`я ОСОБА_4 в установі виконання покарань відсутні.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави констатувати, що з`явились нові обставини, які свідчать про зменшення ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу та його продовженні.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, суду не надано жодних доказів щодо неможливості утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом його здоров`я

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконно впливу на потерпілого та свідків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк до 20.09.2025.

Керуючись ст. 34, 183, 314, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів, до 20.09.2025, включно.

Ухвала суду закінчує свою дію о 15 годині 30 хвилин 20 вересня 2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: