Провадження № 1-кп/522/1102/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000873 від 22.06.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, студента 1 курсу соціально-гуманітарного факультету ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_7 ,

представника органу ювенальної пробації ОСОБА_8 ,

представника органу ювенальної превенції ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив повз будинок № 78 по вул. Катерининській в м. Одесі, прямуючи до залізничного вокзалу в м. Одесі, з метою на поїзді вирушити до м. Львів.

В цей час його помітила ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, перебуваючи на тротуарі біля зазначеного будинку, агресивно з`ясовувала стосунки зі своїм співмешканцем ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після спільного вживання алкогольних напоїв.

Через перебування в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_13 помилково вирішила, що начебто бачила раніше їй не знайомого ОСОБА_3 на інтернет-сайті, на якому розміщуються дані про осіб, які розповсюджують наркотичні речовини. З вказаної причини ОСОБА_13 рушила вслід за ОСОБА_3 , виказуючи на його адресу образливі висловлювання з зазначеного приводу.

В той час як ОСОБА_3 зупинився на пішохідному переході вулиць Катерининська та Мала Арнаутська в м. Одесі, очікуючи на сигнал світлофора, який дозволяє рух пішоходам, ОСОБА_13 стала перед ним та продовжила провокувати з`ясування стосунків та ображати неповнолітнього ОСОБА_3 , виказуючи на його адресу образи щодо його зовнішності, принижуючи його честь та гідність.

В цей час до ОСОБА_13 також приєднався ОСОБА_14 , який, будучи невдоволеним відповіддю ОСОБА_3 з приводу того, щоб ОСОБА_13 перестала його ображати та дала можливість вільно йти далі, навмисно вдарив його своєю рукою по обличчю, провокуючи своїми агресивними діями подальший розвиток конфлікту.

Сприйнявши дії ОСОБА_14 як заклик до спільного застосування насильства до неповнолітнього, ОСОБА_13 у свою чергу схопила ОСОБА_3 за волосся та почала тягнути у бік проїжджої частини, по якій рухались транспортні засоби, у той час як ОСОБА_14 продовжив наносити удари кулаками по голові та тулубу ОСОБА_3 , внаслідок чого останній, для припинення протиправних дій ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вимушений був дістати зі своєї кишені ніж та, погрожуючи його демонстрацією, намагався зупинити їх протиправні дії.

Зазначеними спільними агресивними діями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які загрожували життю та здоров`ю ОСОБА_3 , останні застосували до нього фізичне насильство внаслідок жорстокого поводження, яке супроводжувалось образливими висловлюваннями, які принижували його честь та гідність, викликали у неповнолітнього стан фізіологічного афекту, який значно знижував його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Перебуваючи у зазначеному психологічному стані, ОСОБА_3 помилково вирішив, що у ОСОБА_13 знаходяться його навушники, які були зірвані з його голови ОСОБА_13 під час зазначених подій та з метою повернення свого майна, перебуваючи біля будинку № 84/86 по вул. Катерининській в м. Одесі, кинувся до ОСОБА_13 з вимогою про їх повернення, тримаючи в своїй правій руці зазначений вище ніж.

Утримуючи ОСОБА_13 за сумку лівою рукою, а в правій руці тримаючи ніж, ОСОБА_3 намагався примусити ОСОБА_13 виконати його вимогу щодо повернення навушників.

В цей час ОСОБА_14 також підбіг до ОСОБА_13 та намагався допомогти їй звільнитись від її утримування ОСОБА_3 .

Надалі, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому вищеописаним жорстоким поводженням ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яке супроводжувалось приниженням його честі та гідності, під час обопільного фізичного протистояння з вказаними особами, наявним у нього ножом навмисно наніс один удар в грудну клітину ОСОБА_13 .

Зазначеними навмисними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_13 колото-різане поранення грудної клітки зліва по навкологрудинній лінії, проникаюче в 5-му міжребер`ї, в ліву плевральну порожнину з ушкодженнями міжреберних м`язів, хрящової частини 6-го лівого ребра, навколосерцевої сумки, дотичного непроникаючого ушкодження верхівки і задньої стінки шлуночка серця та проникаючого ушкодження правого шлуночка серця з крововиливом в навколосерцеву сумку та ліву плевральну порожнину.

Зазначене тілесне ушкодження ускладнилось розвитком гемотампонади серця (здавлювання серця кров`ю), було небезпечним для життя і згідно з п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (й), 2.1.3. (о) Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок зазначеного колото-різаного проникаючого поранення грудної клітки та правого шлуночка серця з крововиливом в навколосерцеву сумку наступила смерть ОСОБА_13 через гемотампонаду (здавлювання серця кров`ю).

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 116 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням та таким, що принижує честь і гідність особи.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. У тому числі, ОСОБА_3 підтвердив, що 22.06.2023 приблизно о 20 год. 00 хв. проходив поряд з будинком №78 по вул. Катерининській в м. Одесі, де протягом зазначеного часу до нього підійшла ОСОБА_13 , яка вирішила, що раніше його бачила на інтернет-сайті з продажу наркотичних напоїв. З цього приводу ОСОБА_13 почала образливо висловлюватись відносно нього, принижуючи його честь та гідність, після чого до неї приєднався ОСОБА_14 та навмисно почав наносити йому удари кулаками по голові та тулубу, а ОСОБА_13 схопила за волосся і почала тягнути у бік проїжджої частини, що викликало у нього стан фізіологічного афекту та, маючи при собі ніж і вимагаючи у ОСОБА_13 повернути його навушники, він наніс їй удар лезом ножа в область грудної клітини. Таким чином, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, викликаного образою зі сторони потерпілої, він наніс ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження, в результаті чого наступила її смерть.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпіла ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, наголосивши на тому, що обвинуваченим їй повністю відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду, жодних претензій до нього не має та просить суд призначити йому покарання згідно з вимогами чинного законодавства.

Представник потерпілої ОСОБА_10 підтримала її позицію, підтвердила, що жодних претензій до обвинуваченого вона не має, просить призначити покарання відповідно до вимог чинного законодавства.

Захисник, обвинувачений та його законний представник, представник служби у справах дітей та представники органів ювенальної пробації та превенції просили суд врахувати щире каяття ОСОБА_3 , його неповнолітній вік під час скоєння кримінального правопорушення, повне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_15 , та призначити йому мінімальне покарання.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора, потерпілої, обвинуваченого, захисника, його законного представника, представника служби у справах дітей, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України доведена та його дії правильно кваліфіковані, оскільки він скоїв умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням та таким, що принижує честь і гідність особи.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , що передбачені ст. 66 КК України щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, повне добровільне відшкодування шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , що передбачені ст. 67 КК України не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Також суд враховує, що Законом також визначено, особливі принципи призначення покарання неповнолітнім, зокрема суд при призначенні покарання неповнолітньому діє відповідно до статей 65-67 КК України, та враховує й інші обставини - умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Що стосується обмежень щодо видів покарань та їх розмірів, які можна застосувати до неповнолітніх, то суд має враховувати ці особливості в кожному випадку, виходячи із меж покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність.

Так, законом України про кримінальну відповідальність передбачено призначення неповнолітнім покарання у виді позбавлення волі на строк від шести місяців до десяти років, окрім випадків засудження за особливо тяжкий злочин. До неповнолітніх позбавлення волі на певний строк застосовується у порядку, передбаченому ст. 102 КК України, й тривалість позбавлення волі визначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, положень статей 63 та 102 цього Кодексу, а також санкції статті Особливої частини КК України.

Санкцією є та частина статті Особливої частини КК України, яка визначає вид і розмір покарання за даний злочин.

Якщо санкцією статті Особливої частини КК України визначено тільки максимальну межу покарання, то мінімальною є та нижча його межа, що встановлена в нормах Загальної частини КК для відповідного виду покарання, а стосовно неповнолітніх мінімальний розмір покарання призначається із врахуванням особливостей, передбачених статтями 99-102 цього Кодексу.

Якщо ж санкцією статті визначено мінімальну та максимальну межі покарання, то суд може призначити особі (як повнолітній так і неповнолітній) покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, тільки застосувавши положення ст. 69 КК України, за наявності для цього правових підстав.

Підстави для призначення більш м?якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються положеннями ст.69 цього Кодексу, що також визначено законодавцем у згаданій ст. 65 КК України, яка регулює загальні засади призначення покарання.

Крім того, звільнення від відбування покарання з випробуванням для неповнолітніх застосовується на підставі положень викладених у статтях 75-78 цього Кодексу, але з урахуванням певних відмінностей, наприклад, у тривалості іспитового строку, встановленого ст.104 КК України.

Отже, законодавцем дійсно встановлені певні особливості в разі призначення покарання неповнолітнім та звільнення їх від відбування покарання, але такі особливості не підміняють загальні засади призначення покарання, передбачені нормами Загальної частини КК України та є обов`язковими для застосування судом, що неодноразово зазначалось Верховним Судом (постанова від 23.04.2020 року по справі № 566/1387/18 та ін.).

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що скоєний обвинуваченим злочин не є тяжким. В свою чергу, зазначений злочин скоєно неповнолітнім із застосуванням насильства, його кваліфікуючими ознаками є умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням та таким, що принижує честь і гідність особи.

У відповідності до ст. 485 КПК України, суд встановив, що ОСОБА_3 проживає у повній родині разом з батьками та старшим братом, має власну кімнату, забезпечений всіма необхідними речами та технікою, має кишенькові кошти. Сім`я Брежнєвих відповідно до довідок Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси взята на облік внутрішньо переміщених осіб. ОСОБА_3 не перебуває на обліках Служби у справах дітей Одеської міської ради, хворіє на хронічну астму, на наркологічному та/або психіатричному обліках не перебуває. На теперішній час цікавиться музикою, захоплюється астрономією, особливий інтерес проявляв до історії України, планує навчатись, щоб отримати професію психолога, має позитивну мотивацію, шкодує, що став учасником цієї страшної ситуації, в рамках якої спрацював самозахист.

ОСОБА_3 має позитивні характеристики із ЗОШ №15, Одеського ліцею з початковою школою та гімназією «Школа мрії», ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», студентом першого курсу якого він є на теперішній час, під час навчання отримав численні подяки та грамоти з історії України та літератури.

Відповідно до висновку ювенальної пробації наявні криміногенні фактори, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, наступні: стосунки в сім`ї - проблеми з контролем поведінки; особисті якості та поведінка фізична агресія; ставлення до правопорушень вірить у прийнятність деяких антисоціальних типів поведінки. Не зважаючи на всі виявлені криміногенні фактори у ОСОБА_16 є фактори захисту, це позитивне ставлення до школи, знання, навички, особисті інтереси і захоплення, наявність життєвих цілей, стабільна сильна підтримка сім`ї, близькі стосунки з батьками. Крім того, ОСОБА_16 має намір опанувати професію психолога. Ймовірно, визначені ресурси допоможуть хлопцю та будуть підставою для уникнення правопорушень у майбутньому.

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений є раніше не судимою особою, вчинила кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, а також повністю відшкодував шкоду у потерпілій ОСОБА_15 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування ст. 69 КК України, в свою чергу, згадані обставини, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих злочин обставин, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі, зі звільненням особи, в порядку ст.ст. 75, 104 КК України, від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки», не виїжджаючи за межі України без погодження з органом пробації.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений перебував під вартою з 22.06.2023 року по 30.10.2023 року, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_3 перебував під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 31.10.2023 року до 29.12.2023 року, тому в силу положень ч. 7 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Крім того, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно обвинуваченого змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, контроль за виконанням яких покласти на прокурора, який скасувати після набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2023 року (справа №522/12651/23, провадження №1-кс/522/4044/23), так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи дослідження холодної зброї № СЄ-19/116-23/18480-ХЗ від 23.10.2023 року у сумі 956,00 (дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 00 коп.) гривень, та залучення спеціаліста КУ «Центр Інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр «077») згідно акту надання послуг №01.1-13/172З від 10.08.2023 року у сумі 240,99 (двісті сорок гривень 99 копійок) гривень.

Цивільні позови у справі відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 301, 302, 368, 373-374, 376, 382, 392-395, 484-490 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- пройти пробаційну програму «Подолання агресивної поведінки», не виїжджаючи за межі України без погодження з органом пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, та який після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 25.09.2025 року.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення з 22.06.2023 року по 30.10.2023 рокуіз розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 31.10.2023 року до 29.12.2023 року із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведеннямсудової експертизи дослідження холодної зброї № СЄ-19/116-23/18480-ХЗ від 23.10.2023 року у сумі 956,00 (дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 00 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення спеціаліста КУ «Центр Інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеси (Центр «077») згідно акту надання послуг №01.1-13/172З від 10.08.2023 року у сумі 240,99 (двісті сорок гривень 99 копійок) гривень.

Скасувати арешт, накладений на речові докази у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2023 року (справа №522/12651/23, провадження №1-кс/522/4044/23), а саме на: сумку чорного кольору з надписом «Lexico Telecon»; мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі золотистого кольору із розбитим корпусом та задньою кришкою у вимкненому стані; бездротові навушники марки «Sony», чорного кольору; 3 запальнички; туш для вій; ліхтар (усе виявлене у сумці упаковано до сейф-пакету WAR 1552256); штани рожеві розірвані з плямами бурого кольору; блузку чорного кольору за малюнками рожевого кольору; футболку білого кольору з малюнком з плямами бурого кольору; топік в`язаний рожевий, розрізаний з плямами бурого кольору; бюстгальтер синього кольору, розрізаний з плямами бурого кольору; кросівки білого кольору «AUTSKALIA» з плямами бурого кольору; предмет зовні схожий на складний ніж; 1 змив речовини бурого кольору на марлевому тампоні; мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору упаковано у сейф-пакет № PSP 1221841; футболку промоченою речовиною бурого кольору та з трьома отворами; футболку бежевого кольору на передній частині речовина бурого кольору.

Речові докази: медична картка стаціонарного хворого №95195 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 17 арк.; знімки КТ головного мозку та тіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; медична картка стаціонарного хворого №7610/897 на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 10 арк.; лікарське свідоцтво про смерть №1841 від 27.06.2023 року на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі золотистого кольору із розбитим корпусом та задньою кришкою; три запальнички; ліхтар в корпусі синього кольору з ремінцем чорного кольору; туш для вій в корпусі рожевого кольору; сумка чорного кольору з надписом «Lexico Telecon»; коробка з-під навушників SONY модель WH-CH510 в корпусі чорного кольору; картонна коробка з-під мобільного телефону Samsung Galaxy M32; фіскальний чек від 07.04.2023 року; квитанція №10н9-0х13-5час-мн23 від 02.12.2022 року; видаткова накладна №9 від 02.12.2022 року; бездротові навушники марки «SONY», чорного кольору; футболка білого кольору; мобільний телефон марки «» у корпусі синього кольору із розбитим екраном, - повернути власникам.

Речові докази: блузка чорного кольору із візерунком рожевого кольору про всій площині блузи з нашаруванням речовини бурого кольору; топік рожевого кольору, в`язаний з нашаруванням речовини бурого кольору; футболка бежевого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; штани рожевого кольору з плямами речовини бурого кольору; бюстгалтер синього кольору, розрізаний з плямами речовини бурого кольору; кросівки білого кольору з плямами речовини бурого кольору; змиви речовини бурого кольору з асфальтного покриття; предмет ззовні схожий на складний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору; зразки букального епітелію з лівої щоки; зразки букального епітелію з правої щоки; зразки крові трупа ОСОБА_13 ; зразки волосся трупа ОСОБА_13 , - знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1