УХВАЛА

04.08.2025 м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи за скаргою заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м.Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2025 до Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м.Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальні правопорушення від 19.05.2025, яка була відправлена до Київської окружної прокуратури м.Одеси 03.07.2025 через підприємство поштового зв`язку Укрпошта і отримана адресатом згідно поштового повідомлення 08.07.2025.

У скарзі заявник просить зобов`язати уповноважену особу Київської окружної прокуратури м.Одеси відповідно до вимог ст.214 КПК України внести до ЄРДР відповідні дані за заявою ОСОБА_3 від 19.05.2025 щодо вчинення кримінальних правопорушень суддею Хаджибейського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 та протягом п`яти робочих днів з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР із дотриманням правил підслідності передати наявні матеріали до відповідного органу досудового розслідування, надати заявнику витяг з ЄРДР щодо кожної вказаної ним у заяві статті.

Зокрема, з поданої до названої прокуратури заяви про злочини вбачається, що суддя Хаджибейського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 , на думку заявника, вчинила суспільно небезпечні діяння, маючи корисливі мотиви, діючи з метою незаконного збагачення, організувала свою протиправну діяльність шляхом вчинення умисних злочинів, спрямованих на дії, умисно на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, усвідомлюючи, що таким чином вона буде перешкоджати в законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Так, суддя ОСОБА_4 , перебуваючи в будівлі Хаджибейського районного суду м.Одеси, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Василя Стуса, 1-а, 07.04.2025 розробила детальний план злочинів на користь Російської Федерації та реалізувала його. Розуміючи, що її дії спрямовані на допомогу державі-агресору, з метою завдання шкоди Україні, проведення підривної діяльності проти України, вчинення в умовах воєнного стану, нанесення шкоди державному авторитетові України, під час війни, усвідомлюючи соціальну небезпеку в Україні, щодо внутрішнього спротиву українського народу, щодо незаконних дій влади України, прийняла для себе рішення не виконувати функції, покладені на неї Державою контролювати дії правоохоронних органів щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за державну зраду та інші соціально небезпечні діяння посадових осіб, які працюють на користь державі-агресору Російській Федерації, щоб розпалити в Одесі соціальне невдоволення та недовіру українського народу під час війни до влади з метою розпалювання внутрішнього конфлікту в Україні, що на користь Російській Федерації для масових бунтів та повалення влади, конституційного ладу України.

Так, 07.04.2025 суддя ОСОБА_4 , розглянувши справу №521/3875/25, провадження №1-кс/521/1211/25, умисно не виконала положення п.1 ч.1 ст.303; п.3 ч.2 ст.307 КПК України, не зобов`язала Реєстратора виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України та внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 03.03.2024 про вчинення особою низки кримінальних правопорушень, зареєстрованої в Малиновській окружній прокуратурі м.Одеси 10.03.2024 за №199, тобто відмовила в задоволенні вказаної скарги на бездіяльність прокурора.

Тобто, на думку заявника, суддя ОСОБА_4 умисно, під час дії воєнного стану на території України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, постановивши судове рішення у наведеній справі про відмову у задоволенні скарги, вчинила суспільно небезпечні діяння, передбачені ст.ст.28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2 КК України.

Заявник ОСОБА_3 , приймаючи участь в судовому засіданні, будучи необмежений у часі, підтримав доводи, викладені в скарзі, ретельно, з посиланням на науково-практичні коментовані КК України і КПК України, назвав об`єктивні і суб`єктивні ознаки кожного із зазначених в його заяві злочинів, а також наявність у його заяві усіх відомостей, передбачених ч.5 ст.214 КПК України, та просив скаргу задовольнити. При цьому заявник привів кілька судових рішень судів Одещини, якими аналогічні його скарги були задоволені.

Прокурор Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_5 , підтвердивши повноваження на ведення справи, 28.07.2025 надав письмове клопотання про розгляд скарги без участі прокурора. Просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 . До письмового клопотання, яке після реєстрації його в діловодстві суду було передано в провадження судді наступного дня - 29.07.2025, додана копія листа на адресу заявника, датована 09.07.2025.

Зі змісту листа, підписаного заступником керівника Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 , вбачається, що заявнику ОСОБА_3 відмовлено у внесені відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР за його заявою, яка була зареєстрована в діловодстві прокуратури 08.07.2025 за №5604-25, оскільки підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті і зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити саме про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР, а в подані заявником заяві такі відомості відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність прокурора чи слідчого не є перешкодою в розгляді скарги. Оскільки прокурор був належним чином сповіщений про судове засідання і надав клопотання про розгляд скарги без його участі, скаргу розглянуто без прокурора на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши скаргу заявника, надані сторонами докази в обґрунтування своїх позицій, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню. При цьому слідчий суддя, відступаючи від власної судової практики, виходить з наступного.

Коли існує стала судова практика але правова позиція, на якій вона базується, визнається помилковою, суд вважає, що потрібна зміна підходу для досягнення результату справедливого вирішення спору. При цьому попередні судові рішення, ухвалені на відповідній правовій підставі, що діяла на час їх ухвалення, від яких треба відступити, якщо вони не скасовані у встановленому порядку, є законними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/ 10947/17 зазначила, що у випадку відступу від напрацьованої судової практики попередніми судовим рішеннями, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У п.49 Висновку №11 Консультативної ради європейських судів про якість судових рішень зазначається, що суд повинен послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказати у рішенні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні заявником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте, така спрощена процедура не означає, що критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР взагалі відсутні. Її спрощеність полягає у тому, що для перевірки наявності вказаних вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, натомість, необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони кримінального правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння, тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №761/20985/18 та від 30.09.2021 у справі №556/450/18, зокрема про те, що КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною КК України, саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення за КК України мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, до ЄРДР вноситься короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, з одного боку, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування, а з іншого захищає особу від необґрунтованого кримінального переслідування (ухвала Вищого антикорупційного суду від 18.03.2024 у справі №991/1065/24).

Відтак, за наявності у заяві чи повідомленні об`єктивних даних (а не суто гіпотетичних чи уявних), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, вони повинні бути внесені до ЄРДР.

Водночас, якщо заявник таких даних не наводить, його заява не може вважатися такою, що підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРДР. Тобто, навіть якщо заявник стверджує про наявність ознак злочину та певну його кваліфікацію, це не означає, що подія злочину мала місце насправді та що склад кримінального правопорушення наявний, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Завданнями кримінального провадження, згідно положень ст.2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, законодавець передбачив необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Дійсно, у особи, яка подає заяву, відсутній обов`язок наводити в ній всі фактичні обставини певного злочину, оскільки забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, зокрема доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладено саме на органи досудового розслідування та є одним із завдань кримінального провадження.

Водночас, до ЄРДР вносяться відомості про конкретне кримінальне правопорушення, а не про будь-які дії, які очевидно не містять таких ознак.

Аналіз наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень свідчить про те, що заявник, всупереч вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України в своїй заяві взагалі не наводить жодних обставин, навіть короткого їх викладу, які б свідчили про вчинення суддею будь-якого кримінального правопорушення, окрім того, що ОСОБА_3 не погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням у справі №522/3244/25, провадження №1-кс/522/1401/25.

Викладені в заяві ОСОБА_3 посилання щодо вчинення злочинів суддею є загальними, гіпотетичними та уявними, не містять конкретних фактів, не уточнені, у зв`язку із чим викликають обґрунтовані сумніви, на підставі чого слідчий суддя вважає такі дії заявника схожими на незгоду із прийнятим зазначеним суддею судовим рішенням та виглядають як спроба його поза процесуального оскарження.

Такі припущення та незгода з діями і судовим рішенням судді не може бути підставою для початку досудового розслідування, оскільки не містять вагомих обставин, які б свідчили про дійсне вчинення вказаних у заяві злочинів.

Зокрема, заявник у поданій до прокуратури заяви лише перелічує диспозиції, гіпотези і кваліфікуючи ознаки певних злочинів, передбачених Особливою частиною КК України. При цьому заявник не наводить, яким чином прийняте суддею рішення у конкретній справі пов`язане із описаними у заяві злочинами.

Крім того, за деякими злочинами з матеріальним складом, вказаними в заяві про злочини, заявник не наводить, в чому саме виразилася шкода, кому вона заподіяна, які саме наслідки настали тощо (ч.2 ст.364; ч.3 ст.365; ч.2 ст.366; ч.2 ст.367 КК України), які саме активи набути суддею, в чому вони проявляються, джерело їх надходження, де знаходяться, у кого зберігаються тощо (ч.1 ст.368-5 КК України).

Разом з тим, слідчий суддя наголошує на тому, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України та вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

За викладених обставин слідчий суддя звертає увагу заявника ОСОБА_3 , заява якого про вчинення слідчим суддею кримінальних правопорушень вочевидь нагадує незгоду із постановленим судовим рішенням, на те, що ухвалені судові рішення, у разі незгоди особи з ними, підлягають оскарженню у визначеному законом порядку, законом прямо закріплено право оскарження судових рішень, яке є однією із основних засад та гарантій більшості галузей процесуального права.

Крім того, що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п.66-68 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Перевіривши оскаржувану заявником бездіяльність уповноваженого прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність будь-яких порушень щодо порядку прийняття, реєстрації та строків розгляду заяви про кримінальне правопорушення та подальше прийняття рішення щодо неможливості внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та наступного інформування заявника про прийняте рішення тощо.

Так, подана заявником заява про кримінальне правопорушення була зареєстрована в день її надходження до прокуратури - 08.07.2025 та зареєстрована за вхідним номером 5604-25. Наступного дня 09.07.2025, тобто протягом 24 годин, уповноважена службова особа прокуратури прийняла рішення по заяві, про що письмово повідомила заявника через адміністрацію ДУ «Одеській слідчий ізолятор», в якому заявник тримається під вартою через його кримінальне переслідування.

Крім того, уповноважений прокурор належним чином відреагував на повідомлення суду про розгляд скарги, надавши в розпорядження слідчого судді відповідні клопотання і копії документів, копії яких за клопотанням заявника були надані йому під час розгляду скарги.

Керуючись ст.ст.303 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м.Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, зареєстрованої в канцелярії прокуратури 08.07.2025 за вхідним номером 5604-25.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом п`яти діб з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учаснику судового засідання, який не був присутнім у судовому засіданні копію ухвали направити не пізніше наступного дня після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1