печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту, -

В С Т А Н О В И В :

до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 20.12.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0002305 від 14.12.2023.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002305 від 14.12.2023 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 321-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «Матеріа Медика-Україна» () діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із посадовими особами російського підприємства ООО НВФ «Матеріа Медика Холдинг» (російська федерація), а також пов`язаними іноземними компаніями, налагодили та реалізували протиправний механізм провадження господарської діяльності, що забезпечує фінансову вигоду підприємству держави-агресора від реалізації лікарських засобів на території України.

Для приховування справжнього російського походження продукції, учасники схеми залучили підконтрольну іноземну компанію UAB «Santonika» (Литовська Республіка), що виконувала функції проміжного виробника - здійснювала дозування та змішування компонентів, блістерування, пакування та маркування лікарських засобів. Цей етап створював видимість європейського походження товару та дозволяв уникнути прямої ідентифікації продукції як російської при ввезенні на територію України.

У подальшому такі лікарські засоби імпортувались до України, де ТОВ «Матеріа Медика-Україна» через мережу дистриб`юторів здійснювала їх реалізацію.

Загальний обсяг реалізованих у такий спосіб лікарських засобів з початку військової агресії рф складає понад 540 млн. грн.

Отримані від продажу кошти розподілялися між учасниками схеми, а значна частина поверталася до підприємства ООО НВФ «Матеріа Медика Холдинг», тим самим забезпечуючи стабільне фінансування комерційної діяльності підприємства держави-агресора.

Відповідно до матеріалів зібраних у ході досудового розслідування матеріалами, право власності на торговельні марки, патенти та ноу-хау щодо виробництва та реалізації лікарських засобів, що розповсюджуються в Україні ТОВ «Матеріа Медика-Україна» () під брендом «Santonika», належить громадянину російської федерації, член-кореспонденту російської академії наук ОСОБА_6 та підконтрольному йому російському підприємству ООО НВФ «Матеріа Медика Холдинг». Саме вказана особа зберігала повний контроль за виробничими процесами, якістю продукції та розподілом прибутків, а також організовула експорт активних фармацевтичних інгредієнтів (АФІ) до Литовської республіки та, виготовлених із них готових лікарських засобів до України.

У період з грудня 2024 по лютий 2025 року, на підставі ухвал слідчого судді, у кілька етапів проведено санкціоновані обшуки у приміщеннях ТОВ «Матеріа Медика-Україна» та місцем проживання її службових осіб. Під час обшуків вилучено фінансово-господарські документи, що підтверджують державну реєстрацію та перереєстрацію лікарських засобів, контракти з постачальниками, документи щодо ввезення та митного оформлення продукції, комп`ютерну техніку, мобільні телефони та інші електронні носії інформації, які містять відомості про взаємодію з підприємствами з російської федерації та іноземними транзитними компаніями.

Аналіз вилучених даних, а також результати негласних слідчих (розшукових) дій підтвердили, що службові особи ТОВ «Матеріа Медика-Україна» були обізнані про російське походження продукції, усвідомлювали фактичний контроль з боку підприємства держави-агресора та продовжували здійснювати господарську діяльність, спрямовану на отримання прибутку як власною компанією, так і підприємством з рф.

Так, 20.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 (справа №757/56937/24-к) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 12 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 7 Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , ноутбук марки «Apple» моделі «Macbook Pro» s/n C02P41CFG3QH, ноутбук марки «HP» моделі «Envy» s/n 5CD2013H28. Дозвіл на вилучення вказаного майна був прямо передбачений ухвалою слідчого судді (справа №757/56937/24-к).

Так, у ході проведення огляду зазначених мобільних телефонів встановлено відомості, які мають значення для досудового розслідування, зокрема листування із громадянином рф ОСОБА_6 , який у листуванні фактично здійснює керівництво ТОВ «Матеріа Медика Україна», визначає напрями діяльності підприємства, а ОСОБА_5 , у свою чергу, звітую перед ОСОБА_6 про роботу підприємства, ініціює перед тим питання щодо отримання премій за успішну роботу.

Крім цього, у ході огляду ноутбуку марки «HP» моделі «Envy» s/n 5CD2013H28 виявлено файли, які містять відомості щодо керівництва ТОВ «Матеріа Медика Україна» громадянином рф ОСОБА_6 та його участі в плануванні діяльності зазначеного товариства. Також, під час огляду зазначеного пристрою, виявлено файли, які містять відомості про те, що під час підготовки до інспектування контролюючими органами литовського підприємства UAB «Santonika» із метою отримання останнім сертифікатів GMP, підготовка до такої діяльності здійснювалась за погодження та підтримки ООО «НВФ Материа Медика Холдинг» (зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності на території рф).

11.02.2025 на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 вищевказані пристрої визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У подальшому, 01.04.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 у справі №757/5861/25-к прийнято рішення щодо повернення вищезгаданого майна ОСОБА_5 як такого, що має правовий режим тимчасово вилученого майна щодо якого стороною обвинувачення не вирішувалось питання щодо накладення арешту.

Таким чином, беручи до уваги виявлену інформацію на пристроях ОСОБА_5 яка має значення для встановлення всіх обставин провадження, які підлягають доказуванню під час його проведення, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 12 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 7 Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , ноутбук марки «Apple» моделі «Macbook Pro» s/n C02P41CFG3QH, ноутбук марки «HP» моделі «Envy» s/n 5CD2013H28 із метою збереження вказаних пристроїв як речових доказів.

19.08.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Метою накладення арешту на майно у даному випадку є забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як покарання у разі визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав у ньому зазначених, просив задовольнити.

Адвокат в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив відмовити.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення прокурора та заперечення власника майна, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідні дані і мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

А також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Частиною 2 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 1 ст. 59 КК України конфіскація майна - це покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, є власністю засудженого, якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена у випадках, спеціально передбачених в особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши пояснення прокурора та заперечення адвоката, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 321-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 4 ст. 111-1 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна, як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважає наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення, та заборонити розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 59, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 20.12.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0002305 від 14.12.2023, а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 12 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 7 Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , ноутбук марки «Apple» моделі «Macbook Pro» s/n C02P41CFG3QH, ноутбук марки «HP» моделі «Envy» s/n 5CD2013H28, які на праві власності належить ОСОБА_5 , заборонивши володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном у будь-який спосіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1