Провадження № 1-кп/761/2541/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ підготовчого судового засідання/

30 квітня 2025 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , в приміщенні суду під час проведення підготовчого судового засідання в рамках кримінального провадження № 0002261 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111 КК України, ОСОБА_15 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_16 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 111 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111 КК України, ОСОБА_15 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_16 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 111 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва.

Сторона обвинувачення в підготовчому судовому засіданні просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, при цьому звернулась із клопотаннями щодо здійснення спеціального судового провадження (in absentia) у кримінальному провадженні № 0002261 в частині обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Крім того, стороною обвинувачення заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , посилаючись на те, що ризики поведінки останнього, яка може зашкодити кримінальному провадженню, своєї актуальності не втратили, зокрема щодо переховування від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників провадження у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Сторона захисту заперечувала з приводу призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. Захисник ОСОБА_17 звернувся із письмовим клопотанням щодо повернення обвинувального акта прокурору, інші захисники заперечували з приводу здійснення спеціального судового провадження (in absentia). Також сторона захисту, в тому числі захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_12 заперечували з приводу продовження строку тримання останнього під вартою. Крім того, сторона захисту, у разі призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, просила призначити запасного суддю для участі у розгляді даного кримінального провадження.

Також адвокат ОСОБА_11 , діючи в інтересах ОСОБА_16 , звернувся із запереченнями на ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024, 03.09.2024 (про продовження строку досудового розслідування), 22.08.2024 (про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування), 26.09.2024 (про встановлення строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування). Відповідно до таких заперечень загадані рішення ухвалені безпідставно та з порушенням процесуального закону, у зв`язку із чим просить такі рішення визнати незаконними.

Прокурори заперечували з приводу призначення запасного судді.

Представники третіх осіб (адвокат ОСОБА_18 - в інтересах ОСОБА_19 , адвокат ОСОБА_20 - в інтересах ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ) звернулись із письмовими клопотаннями про скасування арешту відповідного майна.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали судової справи, суд дійшов такого висновку.

Вказане кримінальне провадження за підсудністю підлягає розгляду Шевченківським районним судом міста Києва.

Підстав для закриття кримінального провадження немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України.

Підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає, в тому числі і тих, на які посилається сторона захисту, зокрема щодо (невірної кваліфікації, розгляду обвинувального акта іншим судом за фактом тих самих обставин стосовно ОСОБА_15 ). Так, суд встановив, що в обвинувальному акті стороною обвинувачення зазначено обставини, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, при цьому такі обставини викладено послідовно та зрозуміло. Що ж стосується розгляду іншим судом обвинувального акта стосовно ОСОБА_15 (як посилається сторона захисту, за такими ж обставинами), то суд бере до уваги, що відповідно до такого обвинувального акта ОСОБА_24 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ст. 368-5 КК України, отже вимоги ст. 61 Конституції України не порушені.

Правових перешкод щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не встановлено.

Також, як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

При цьому, відповідно до положень ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 24-1 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів, окрім інших, передбаченого і ст. 111, 255 КК України.

Отже, беручи до уваги, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводилось в порядку спеціального досудового розслідування (на підставі ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2024, 22.08.2024), а обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 переховуються від суду, є всі підстави для здійснення спеціального судового провадження (in absentia). В даному аспекті суд звертає увагу, що судом було вжито всіх можливих заходів щодо виклику обвинувачених до суду, однак останні жодного разу в судове засідання не прибули, адресу свого місця знаходження на території України не повідомили.

22 жовтня 2024 року судом вирішено здійснювати судове провадження у даній справі колегіально.

З приводу клопотання сторони захисту про призначення запасного судді, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 320 КПК України у кримінальному провадженні, для проведення якого потрібен значний час, повинен бути призначений запасний суддя, який перебуває в залі судового засідання протягом судового розгляду. Рішення про необхідність призначення запасного судді приймає суд, що здійснюватиме судове провадження, одночасно з призначенням підготовчого судового засідання. Про призначення запасного судді робиться відмітка в журналі судового засідання.

Якщо під час судового засідання суддю замінює запасний суддя, судовий розгляд продовжується. Судовий розгляд у такому разі закінчує суд у новому складі.

Так, при вирішенні даного питання, суд бере до уваги істотну кількість учасників провадження у даному процесу, певну підвищену складність справи та суспільний інтерес, а також обсяг матеріалів, які можуть підлягати дослідженню. Отже, судом не виключається, що для вирішення даного кримінального провадження знадобиться значний час, у зв`язку із чим, а також з метою забезпечення розумних строків та безперервності судового розгляду, процесуально доречно призначити запасного суддю.

З приводу продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, слід зазначити таке.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

За змістом ст. 201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу є, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин провадження, зменшення встановлених ризиків.

В обґрунтування заперечень щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 сторона захисту фактично посилається на те, що підстав для цього немає, з огляду на дані, які характеризують обвинуваченого, відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також щодо незгоди з висунутим ОСОБА_12 обвинуваченням.

Разом з тим, ні обвинувачений, ні сторона захисту не зазначає будь-яких суттєвих доводів щодо зміни обставин чи існуючих в провадженні ризиків на даний момент. Всупереч твердженням сторони захисту, будь-який інший запобіжний захід до обвинуваченого на даній даному етапі кримінального провадження не є доцільним, оскільки не буде достатнім для стримування ризиків непроцесуальної поведінки останнього.

Суд зважає на те, що вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинуваченого в умовах несвободи, необхідно враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_12 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання особи від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність нез`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складності обставин справи і судового розгляду.

З приводу вирішення питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_12 строку тримання під вартою, суд зважає на те, що хоча останній і є раніше не судимим, має певні стійкі соціальні зв`язки, однак на даний час обвинувачується у вчиненні декількох умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та основ національної безпеки України. Так, ОСОБА_12 інкримінується участь у злочинній організації, створеній з метою вчинення особливо тяжкого злочину, та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією, а також державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України, на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України, що полягає у наданні представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Суд звертає увагу, що в контексті повномасштабної збройної агресії Російської Федерації інкриміновані злочини мають надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій. Також суд, беручи до уваги і покарання, яке може бути призначене ОСОБА_12 , у разі визнання його винуватим, можливі наявні зв`язки обвинуваченого з представниками держави-агресора, дійшов висновку про існування реального ризику, що обвинувачений ОСОБА_12 , будучи неізольованими на даному етапі кримінального провадження від суспільства в рамках такого запобіжного заходу як тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, при першій можливості, може переховуватись від суду.

Крім того, враховуючи стадію кримінального провадження (судове провадження), обізнаність обвинуваченого про свідків у кримінальному провадженні, які мають надати свої показання в суді, суд дійшов висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на останніх з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відтак, судом враховано аргументи, які наводилися стороною захисту, разом з тим доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування та подальшого продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Суд при цьому наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_12 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки останній набув статусу обвинуваченого, а до дослідження доказів сторони обвинувачення щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення суд не перейшов, з огляду на стадію судового провадження, яка є підготовчою. Остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону може і буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених доводів, дійшов до висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не можна буде запобігти згаданим ризикам.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним на даному етапі провадження строк тримання під вартою ОСОБА_12 продовжити до 27 червня 2025 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

При вирішенні питання про можливість визначення застави, суд враховує кваліфікацію кримінального правопорушення, що інкримінується, підстави і обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, наявність яких, на переконання суду, доведена. Тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає при постановленні ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою не визначати розмір застави, оскільки застосування будь-якого іншого запобіжного заходу на даному етапі провадження, не пов`язаного з триманням під вартою, не буде достатнім для стримування ризиків порушення процесуальної поведінки, передбачених ст. 177 КПК України.

Що ж стосується клопотань представників третіх осіб (адвокат ОСОБА_18 - в інтересах ОСОБА_19 , адвокат ОСОБА_20 - в інтересах ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ) про скасування арешту відповідного майна, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як встановлено в судовому засіданні, арешт на згадане майно було накладено в рамках необхідності забезпечення збереження речових доказів, а беручи до уваги стадію кримінального провадження, враховуючи те, що судом ще не досліджено всієї сукупності доказів у справі, зокрема і доказів, пов`язаних із даним майном, а скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати такого речових доказів, на переконання суду, на даний момент, в цьому конкретному випадку ініціювання питання щодо скасування арешту майна є передчасним, а отже правові підстави для задоволення клопотань відсутні.

З приводу заперечень адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_16 , на ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024, 03.09.2024 (про продовження строку досудового розслідування), 22.08.2024 (про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування), 26.09.2024 (про встановлення строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування), суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України заперечення на окремі ухвали слідчого судді, які не підлягають апеляційному оскарженню на стадії досудового розслідування, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

В даному аспекті суд звертає увагу, що чинний КПК України не містить чітко визначеної процедури розгляду таких заперечень та рішень, які можуть бути ухвалені за наслідком їх розгляду. Водночас, при розгляді таких заперечень суд орієнтується на загальні засади кримінального провадження, визначені у ст. 7 КПК України.

Суд констатує, що процесуальний закон, з урахуванням також і принципу інстанційності, визначеного ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не містить повноважень суду першої інстанції в рамках підготовчого провадження переглядати рішення слідчих суддів. Крім того, суд також і констатує, що на стадії підготовчого провадження у розпорядженні суду відсутні матеріали, на підставі яких ухвалювались відповідні рішення на стадії досудового розслідування.

Відповідно до практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 6 червня 2023 року у справі № 489/6721/21 (провадження № 51-4081км22) суд, отримавши такі заперечення, має їх розглянути під час підготовчого провадження або під час судового розгляду, залежно від характеру поставленого питання, і прийняти вмотивоване рішення.

Так, суд, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_11 , викладеним у даних запереченнях, дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно свідчили про істотні порушення процесуального закону при ухваленні таких рішень слідчими суддями.

В контексті заперечень на ухвали слідчих суддів про продовження строку досудового розслідування (ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024, 03.09.2024), з урахуванням пояснень сторін щодо обсягу матеріалів досудового розслідування, кількості проведення процесуальних та слідчих дій (в тому числі негласних), кількості учасників, інших обставин кримінального провадження, суд не знаходить очевидних підстав для визнання таких рішень безпідставними та незаконними, а також і не вбачає в цьому будь-яких порушень прав обвинувачених.

При ухваленні слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 26.09.2024 рішення про встановлення строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, було встановлено достатній строк на ознайомлення із такими матеріалами, незгода адвоката з тривалістю такого строку не може бути підставою для констатації певних порушень прав сторін, в тому числі з огляду на таке. Згідно з запереченнями, матеріали досудового розслідування відкрито в порядку ст. 290 КПК України 13.09.2024, а відповідною ухвалою слідчого судді строк на ознайомлення встановлено до 09.10.2024, отже сторона захисту мала майже місяць часу для реалізації свого права. Як зазначає адвокат, матеріали містили близько 22 томів, а отже визначення такого строку є співрозмірним для ознайомлення з цими матеріалами.

Крім того, суд також і не вбачає будь-яких порушень, пов`язаних із ухваленням рішення на стадії досудового розслідування щодо проведення спеціального досудового розслідування, оскільки підозрювані (обвинувачені) оголошені у міжнародний розшук, можуть перебувати на території Російської Федерації, при цьому ухилялись як від органу досудового розслідування, так і від суду. В цьому ж контексті суд і оцінює заперечення адвоката ОСОБА_11 на клопотання прокурора щодо проведення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_16 .

Разом з тим, наведені заперечення можуть бути враховані судом при оцінці доказів у даному провадженні при ухваленні рішення за наслідком розгляду обвинувального акта по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 9, 382, 314 - 316 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002261 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111 КК України, ОСОБА_15 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_16 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 111 КК України, який відбудеться у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А, - на 07 травня 2025 року о 13 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0002261 в частині обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , здійснювати у порядку спеціального судового провадження (in absentia), у відкритому судовому засіданні, із застосуванням положень ст. 323 КПК України.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні колегіально судом у складі трьох суддів.

Призначити запасного суддю для участі у розгляді даного кримінального провадження.

У задоволенні клопотань представників третіх осіб, відносно майна яких заявлено клопотання про скасування арешту - відмовити.

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання ОСОБА_12 під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 27 червня 2025 року включно.

Викликати в судове засідання сторін кримінального провадження.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 06 травня 2025 року о 09 годині 50 хвилин.

Ухвала може бути оскаржена (в частині продовження строку тримання під вартою) в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3