Справа № 203/3240/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000046, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання прокурора, заявлене в рамках кримінального провадження №0000046, про арешт майна.

В наданій заяві прокурор просив розглянути подане клопотання без його участі, зазначивши про підтримання останнього та просивши його задовольнити.

Захисник підозрюваного в призначене судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

За вказаних обставин та положень ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності сторін кримінального провадження.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 5 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.208 КПК України встановлено, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною 7 статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

В свою чергу ч.7 ст.236 КПК України передбачено, що під час проведення обшуку слідчий, прокурор мають право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000046, відомості за яким внесено до ЄРДР 22.04.2025 року за ч.4 ст.189 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 22.05.2025 року в порядку ст.208 КПК України було затримано ОСОБА_4 та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КПК України.

Під час затримання ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України, було проведено особистий обшук останнього, в ході якого у нього було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 53000 грн. (30 купюр номіналом по 1000 грн. кожна, 46 купюр номіналом по 500 грн. кожна.

Перевіряючи доводи клопотання, слідчий суддя враховує, що надані до нього матеріали кримінального провадження в достаній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України та про обгрунтовану підозру у його вчиненні

ОСОБА_5 наданому клопотанні прокурор просив накласти арешт на вилучені у підозрюваного грошові кошти на підставі п.п.1,3 ч.2 ст.170 КПК України, з метою їх збереження як речових доказів та забезпечення можливої конфіскації.

Слідчий суддя враховує, що долучені до клопотання матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних, які б свідчили, що вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти було здобуто злочинним шляхом.

Поряд з цим, враховуючи, що санкція ч.4 ст.189 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених п.3 ч.2, ч.5 ст.170 КПК України правових підстав для накладення арешту на вилучені у підозрюваного грошові кошти, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, з позбавленням права розпорядження та користування останніми.

Таким чином, клопотання прокурора з цих підстав є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на вилучені у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час його затримання в порядку ст.208 КПК України та особистого обшуку грошові кошти в сумі 53000 грн. (30 купюр номіналом по 1000 грн. кожна, 46 купюр номіналом по 500 грн. кожна, з позбавленням права розпорядження та користування останніми.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ч.1 ст.175 КПК України з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1