УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року

м. Київ

справа № 753/4060/22

провадження № 51-650 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року щодо неї,

встановив:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, яке є її власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з 19 червня 2024 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 січня по 09 березня 2022 року та з 16 березня 2023 року по 19 червня 2024 року.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн та вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн ухвалено виконувати самостійно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, за допомогою мобільного додатку «Telegram» домовилася з особою на ім?я « ОСОБА_5 » щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) з метою подальшого збуту.

Після цього, ОСОБА_4 за допомогою мобільного додатку «Telegram» домовилася з особою на ім?я « ОСОБА_5 » щодо отримання чергової партії вищевказаної особливо небезпечної психотропної речовини PVP та в невстановлений досудовим розслідуванням день, перебуваючи за невстановленою адресою, у заздалегідь зазначеному місці підібрала пакет із кристалічними речовинами, що містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он), яку почала зберігати при собі з метою подальшого збуту, шляхом здійснення «закладок», тобто схованок.

09 січня 2022 року, о 18 год 10 хв., в м. Києві біля озера «Вирлиця», що знаходиться неподалік станції метро «Харківська», працівниками поліції було затримано ОСОБА_4 , у якої під час особистого обшуку виявлено та вилучено паперовий згорток, п?ять полімерних пакетів з пазовими замками та згорток з ізоленти, в якому наявний полімерний пакет з пазовим замком, в кожному з яких знаходилися кристалічні речовини, що містять особливо небезпечну психотропну речовину - PVP (1-феніл- 2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) загальною масою 36,483 г, що становить особливо великий розмір, яку ОСОБА_4 умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, придбала та зберігала з метою подальшого збуту.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через суворість, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків щодо наявності у неї умислу на збут психотропної речовини, виходячи з даних, отриманих при дослідженні вилученого у ОСОБА_4 мобільного телефону, а клопотання сторони захисту про повторне дослідження зазначеного телефону суд апеляційної інстанції залишив поза увагою. Також зазначає про безпідставність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки, на її переконання, для об`єктивного висновку про умисел на збут психотропної речовини, необхідним є дослідження обставин її придбання та зберігання, а також встановлення моменту виникнення відповідного умислу, однак судом першої інстанції зазначені обставини жодної оцінки не отримали, а особливо великий розмір не свідчить про обов`язкову мету збуту. Разом з цим, засуджена стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні журнали судових засідань від 19 вересня і 02 листопада 2022 року та технічний носій інформації, на якому зафіксовані вказані засідання. Також просить визнати недопустимим доказом протокол огляду від 09 січня 2022 року, оскільки було порушено порядок зняття інформації з електронних інформаційних систем. Крім цього, наголошує на незаконності постанови про продовження строку досудового розслідування від 03 березня 2022 року, у зв`язку з порушенням вимог ст. 295 КПК України та про надходження обвинувального акту до суду 22 квітня 2022 року, тобто поза межами строку досудового розслідування. Апеляційний суд, переглядаючи вирок, допустив порушення ст. 419 КПК України, оскільки належним чином не перевірив і не спростував доводи апеляційних скарг сторони захисту, повторно не дослідив обставини, встановлені у вироку та дійшов передчасного висновку про законність і обґрунтованість вироку суду. Вважає, що безпідставність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 307 КК України призвела до призначення покарання, яке є явно несправедливим через суворість, а виправлення засудженої є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За прецедентною практикою Європейського Суду, при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні цього кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України, на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, на підставі сукупності доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема:

- показань обвинуваченої ОСОБА_4 , яка не заперечувала факту придбання психотропної речовини та її зберігання за обставин встановлених судом, однак зазначала про відсутність умислу на її збут;

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09 січня 2022 року з ілюстративними таблицями та флеш-носієм з відеозаписом, відповідно до якого слідчим 09 січня 2022 року, о 18 год 12 хв., було затримано ОСОБА_4 та під час особистого обшуку, в присутності двох понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у неї виявлено та вилучено: з задньої кишені сумки шість прозорих пакетів з пазовим замком, в середині яких знаходиться речовина зеленого, світлого та сірого кольорів, паперовий згорток з кристалоподібною речовиною, чотири пакети з кристалоподібною речовиною і паперовий згорток з кристалоподібною речовиною, які поміщено до спеціального пакету НПУ № ЕХР0105732; пакет з пазовим замком, в якому міститься кристалоподібна речовина жовтого кольору, поміщено до спеціального пакету НПУ № ЕХР0105735. В подальшому, під час поверхневого огляду в правій кишені куртки ОСОБА_4 виявлено та вилучено згорток з клейкої стрічки з кристалоподібною речовиною світлого кольору, який поміщено до спеціального пакету НПУ № ЕХР0105734. Також, з лівої кишені куртки вилучено два мобільних телефони, а саме: Tecno Spark синього кольору, Huawei зеленого кольору в чорному чохлі, які поміщено до спеціального пакету НПУ № ЕХР0105733;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/633-НЗПРАП від 10 січня 2022 року, з якого слідує, що в наданій на дослідження кристалічній речовині жовтого кольору, масою 1,727 г, виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 1,174 г;

- заяви ОСОБА_4 від 09 січня 2022 року, згідно якої остання надає добровільну згоду працівникам поліції на огляд мобільного телефону Tecno Spark синього кольору з абонентським номером НОМЕР_1 ;

- протоколу огляду від 09 січня 2022 року, відповідно до якого слідчий провів огляд мобільного телефону Tecno Spark синього кольору з абонентським номером НОМЕР_1 , під час якого виявлено діалоги з абонентом «Marshall», у яких ОСОБА_4 домовлялася про місця схову психотропної речовини для подальшого її збуту, спосіб оплати за збут, спосіб доставки та отримання психотропної речовини, а також звітувала про кількість збутої психотропної речовини;

- висновку експерта № СЕ-19/111-22/6019-НЗПРАП від 09 квітня 2022 року, з якого слідує, що надані на дослідження речовини та нашарування на фрагменті паперу містять особливо небезпечну речовину, обіг якої заборонено, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 35, 309 г.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України.

Вирішуючи питання про доведеність у ОСОБА_4 мети збуту, суд вказав, що крім зазначених доказів, умисел на збут обвинуваченою психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин підтверджується не лише їх загальною кількістю, але й методом фасування цих речовин в окремі пакетики. При цьому, велика кількість фасованих згортків свідчить про наявність у ОСОБА_4 мети збуту цих психотропних речовин.

Разом з тим, суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченої, яка під час судового засідання вказала, що не пам`ятає пароль до телефону та заперечила факт належності саме їй мобільного телефону Tecno Spark синього кольору, оскільки на підтвердження здобутої органом досудового розслідування інформації, суд безпосередньо оглянув вказаний телефон та прийшов до висновку, що позиція ОСОБА_4 являється способом захисту з метою уникнення відповідальності.

Крім того, з відеозапису, який міститься у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09 січня 2022 року, вбачається, що обвинувачена надала згоду працівникам поліції на огляд вищевказаного мобільного телефону та розблокувала його відбитком пальців рук.

На підставі досліджених заяви ОСОБА_4 та відеозапису до протоколу огляду мобільного телефону від 09 січня 2022 року суд належним чином спростував твердження сторони захисту про недопустимість як доказу зазначеного протоколу.

За результатами оцінки доказів, досліджених під час судового розгляду, місцевий суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та відповідно до приписів статей 50, 65 КК України призначив їй остаточне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією вказаної статті.

Не погодившись із вироком суду сторона захисту подала апеляційні скарги.

За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов належних висновків про відсутність підстав для їх задоволення, при цьому, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційних скарг, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в матеріалах провадження журналів судових засідань та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судові засідання за 19 вересня і 02 листопада 2022 року, вказав, що вони не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться як журнали зазначених судових засідань, так і технічний носій інформації, на якому в повному обсязі зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції (т. 1 а. с. 29, 43).

Не знайшли свого підтвердження й доводи щодо порушення строків досудового розслідування, адже, як вказав апеляційний суд, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 10 січня 2022 року ОСОБА_4 було повідомлено слідчим про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України. В подальшому, постановою керівника Дарницької окружної прокуратури м. Києва від 03 березня 2022 року зазначений строк було продовжено до 09 квітня 2022 року, про що листом слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві № 74-03-03/125/48-2022 від 03 березня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Після цього, постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 від 19 березня 2022 року зупинено досудове розслідування, у зв`язку з розшуком обвинуваченої, а пізніше, 18 квітня 2022 року, постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві відновлено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000074 від 09 січня 2022 року.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не встановив порушень строку досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційних скарг та спростував посилання у них щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених, на думку сторони захисту, під час дослідження доказів і при їх оцінці судом першої інстанції.

Водночас, слід зазначити, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди під час оцінки доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.

Цей стандарт у цьому кримінальному провадженні, на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів та вважає, що у цьому кримінальному провадженні було дотримано принцип презумпції невинуватості, а сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Стосовно доводів касаційної скарги засудженої щодо відсутності в її діях мети збуту, і відповідно безпідставності кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 307 КК України, то вони, на думку Верховного Суду, є неспроможними з огляду на таке.

Для вирішення питання щодо кваліфікації злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, зокрема, щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються характеристики мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів та психотропних речовин може свідчити великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, а також інші обставини, зокрема, відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, поведінка суб`єкта злочину, те, що сама особа наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність у ОСОБА_4 умислу на збут психотропних речовин виходячи не лише з обсягу вилучених речовин, способу їх пакування, а й з даних, отриманих при дослідженні вилученого у засудженої мобільного телефону, де було виявлено листування щодо незаконного придбання і збуту психотропних речовин шляхом розміщення закладок, фотографії місць їх розміщення, отримання винагороди за їх розміщення.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки вона мала на меті оплатне розповсюдження психотропних речовин, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім цього, є необґрунтованими твердження засудженої про порушення судом апеляційної інстанції засади безпосередності дослідження доказів.

Згідно з приписами ч 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

За приписами статей 404, 405 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах з доповненнями, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Отже, в контексті ст. 404 КПК України наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. В ч. 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

У даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції не здійснював власної оцінки доказів, а погодився із тією оцінкою, яку дав суд першої інстанції, тому підстав для повторного дослідження доказів у суду не було. Крім того, обвинувачена та її захисник, ні в апеляційних скаргах, ні під час апеляційного розгляду, не ставили питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження. За таких обставин не вбачається порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суди відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України врахували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченої до вчиненого, зокрема, часткове визнання вини, дані про особу обвинуваченої, яка характеризується посередньо, раніше судима, має середню спеціальну освіту, незаміжня, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

За правилами ст. 75 КК України (в редакції чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави, визначені ст. 75 КК України.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, суд касаційної інстанції зазначає, що відсутність підстав для пом`якшення призначеного засудженій покарання у виді 9 років позбавлення волі виключає можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки у цьому випадку не дотримується одна із умов застосування цього інституту, а саме призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, доводи касаційної скарги засудженої щодо можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, є неспроможними.

З огляду на викладене, касаційним судом не встановлено підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року щодо неї.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3