Справа № 635/4579/25
Провадження № 1-кп/635/1085/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Харківського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання посилається на те, що ризики, встановлені слідчим суддею при застосуванні та продовженні запобіжного заходу, визначені пунктами п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились. Так, обвинувачений може переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК), оскільки у разі визнання винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тому, вбачається ризик того, що він може вчинити спробу

переховуватись віл органу досудового розслідування та/або суду в України або за її межами, перетнувши державний кордон України, через встановлені пункти пропуску, або йота їх межами, а так само через тимчасово не підконтрольну територію. Також обвинувачений може впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України) з метою спонукання останніх давати неправдиві показання з метою уникнути кримінальної відповідальності, адже останніх ще не допитано в суді, а він обізнаний про анкетні данні свідків та потерпілих в тому числі про адресу їх мешкання та контактні номери телефонів. Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК), оскільки офіційно не працевлаштований, офіційного заробітку не має, тому з метою отримання грошових коштів може вчинити нові майнові злочини з метою наживи. Крім того, на нього відкрито виконавче провадження з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про те, що ОСОБА_5 може вчинити нові майнові злочини з метою погашення кредиту. Також ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що вказує на модель його поведінки та можливість вчинення інших тотожних кримінальних правопорушень та продовження своєї злочинної діяльності відносно інших осіб. Враховуючи викладене, вважає, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим, а ризики не доведеними. Просила врахувати, що обвинувачений нещодавно переніс інсульт, має хвору матір, дружину. Вважала можливим визначити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з положенням ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 20.03.2025 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який вподальшому було продовжено до 15.08.2025 р. включно.

Суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, на існування яких вказує сторона обвинувачення.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що останній має можливість переховуватись від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також врахував, що потерпілі та свідки не допитані судом, а у разі невжиття запобіжного заходу обвинувачений матиме безпосередню можливість впливати на вказаних осіб.

Крім того, суд вважає доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не має постійного законного джерела доходів.

З урахуванням викладених вище ризиків, що існують, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Наявність у обвинуваченого дружини та матері похилого віку не зменшує встановлених судом ризиків, а документів про стан здоров`я обвинуваченого суду не надано.

Враховуючи викладене, суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу та приходить до висновку, що застосування такого слід продовжити.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , та яке вчинено в умовах воєнного стану, майнового та сімейного стану обвинуваченого, який не працює, ризиків, які встановлені судом, визначає розмір застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні. Такий розмір застави відповідає межам, визначеним пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України щодо особливо тяжких злочинів, та не є завідомо непомірним для обвинуваченого з огляду на його сімейний та майновий стан.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 177, 182, 183, 194, 314, 331, 370-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 25.09.2025 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (код одержувача: 26281249, банк одержувач: ДКСУ м. Київ, МФО банку: 820172, рахунок отримувача UA 0006674) в будь-який момент протягом дії ухвали до 25.09.2025 року включно.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 28.07.2025 р.

Суддя ОСОБА_1