ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2204/25 Справа № 205/8567/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України (далі-КК).

Під час судового засідання ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 24-00 години 27 липня 2025 року включно.

Одночасно обвинуваченій ОСОБА_8 встановлено заставу у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 211 960,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченою ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), на неї будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що тривалість судового розгляду справи здійснюється із порушенням розумних строків, оскільки у справі вже більше року відкладаються судові засідання за штучними підставами Так, з 13 березня 2024 року обвинувачена ОСОБА_8 перебуває під вартою з підстав того, що до суду не з`являються слідчі, яких прокурор викликав як свідків, які були допитані судом лише 16 січня 2025 року. Станом на 13 березня 2025 року судом досліджено всі докази, які були пред`явлені обвинувальним актом та визначені порядком розгляду справи. Весь інший час до сьогодні суд відкладає розгляд справи поза розумним об`ємом пред`явленого обвинувачення та розумними строками, а також неодноразово порушує порядок розгляду справи, що веде до невизначеного строку його розгляду. Тобто, весь указаний час ОСОБА_8 автоматично, однаковими за своїм текстом і змістом ухвалами продовжується дія запобіжного заходу.

Також вказує, що в мотивувальній частині ухвали зазначено, що немає підстав вважати, що можливе завершення справи. Натомість, суд не конкретизує, що саме йому перешкоджає здійснювати правосуддя, та фактично перекладає обов`язок надання оцінки доказам на орган досудового розслідування в іншій справі, де обвинувачена є потерпілою, тим самим не сприяє захисту її прав, а навпаки порушує їх і ставить в стан невизначеності. Таким чином, суд фактично відкладає розгляд справи на невизначений строк, адже строк досудового розслідування у тому кримінальному провадженні може тривати роками.

При цьому вважає неприпустимим те, що суд першої інстанції може своїми запитами про стан досудового розслідування у справі, де ОСОБА_8 є потерпілою, здійснювати тиск та спонукати орган досудового розслідування закрити справу якнайшвидше без з`ясування всіх обставин справи, що буде не на користь обвинуваченої.

Поміж іншого зазначає про недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК. Водночас просить врахувати дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка має міцні соціальні зв`язки та малолітню дитину.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт в певний період доби з 22-00 години до 06-00 години.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наявність передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, про існування вказаних ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, введений на території країни воєнний стан, так і дані про особу обвинуваченої, яка незаміжня, має на утриманні малолітню доньку 2018 року народження, не працевлаштована та не має постійного законного джерела доходу.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 триває, по справі досліджено всі докази, натомість по скарзі адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_8 , на можливі неправомірні дії з боку співробітників Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області досудове розслідування ще не завершене, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 27 липня 2025 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать її належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК, підстав для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченої є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає неспроможними посилання сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченої ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки такий ризик не був заявлений прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою та відповідно судом першої інстанції встановлений не був.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 не порушує її права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

При цьому колегія суддів враховує отриману під час апеляційного розгляду від сторін кримінального провадження інформацію про те, що наразі визначений судом розмір застави 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 211 960,00 грн внесений, обвинувачена ОСОБА_8 звільнена з-під варти та перебуває на запобіжному заході у вигляді застави.

Доводи сторони захисту про затягування судом першої інстанції строків розгляду даного кримінального провадження є неспроможними, оскільки розгляд кримінального провадження триває, на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що судом досліджені всі докази сторони обвинувачення, перерви по справі оголошуються через не завершення досудового розслідування по скарзі адвоката ОСОБА_9 , поданої в інтересах ОСОБА_8 , на можливі неправомірні дії з боку співробітників Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області при проведенні досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, та не встановлено затягування розгляду справи зі сторони суду чи прокурора.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 24-00 години 27 липня 2025 року та альтернативою внесення застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4