Справа № 155/1682/24 Провадження №11-кп/802/433/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000381 від 26 серпня 2024 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 10.04.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїв Стрийського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, обраний щодо ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вироком суду вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 26.08.2024 року близько 18 години, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz V-КLASSE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-17 сполученням «Львів-Радехів-Луцьк» між селами Скобелка та Терешківці Луцького району Волинської області у напрямку до села Скобелка на відстані близько 2,2 км від дорожнього знаку 5.50 «Кінець населеного пункту» (Терешківці), грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, а саме п.п.2.3 (б, д), 10.1, 12.1, був неуважним, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та на ліве по напрямку його руху узбіччя, внаслідок чого на вказаному узбіччі допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження: синці та садна голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; рана лівого колінного суглоба; крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої сторони, крововиливи в м`які мозкові оболонки, переломо-розрив Атланто-потиличного зчленування з відривом довгастого мозку; крововиливи в м`які тканини грудної клітки та живота, тканину легень, зовнішню оболонку серця, розрив грудного відділу аорти, розриви печінки, переломи ребер, накопичення крові в грудній та черевній порожнинах. Вищевказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, що наступила внаслідок поєднаної тупої травми голови та тулуба, з ушкодженням внутрішніх органів, що призвела до гострої крововтрати.

Крім того, водій автомобіля марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження: синці та садна голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; рани правого колінного суглоба; відкритий перелом кісток правої гомілки та ступні; наявність крові в плевральних порожнинах; переломи ребер та грудини з ушкодженням пристінкової плеври; обширні крововиливи в тканину легень та вогнищеві крововиливи в м`яз серця; розриви діафрагми, печінки та сальника, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у приміщенні реанімаційного відділення Комунального підприємства «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради». Вищевказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, що наступила внаслідок поєднаної тупої травми грудної клітки та живота, з ушкодженням внутрішніх органів, які ускладнились крововтратою, що призвела до легенево-серцевої недостатності.

У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (з наступними замінами та доповненнями), а саме:

- п.2.3, згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п.10.1, згідно з яким, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.12.1, відповідно до якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть кількох осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України (том 2 а.с.4-8).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного та містить невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття, констатувавши наявність лише добровільного відшкодування завданого збитку. Крім того місцевий суд не взяв до уваги подану стороною захисту медичну документацію, яка підтверджує наявні хвороби головного мозку ОСОБА_7 , про які останній не знав до ДТП, та яким притаманні симптоми, такі як головний біль, запаморочення та сонливість.

При призначенні покарання просить врахувати всі обставини справи, дані про особу винного, його щире каяття, відшкодування завданої шкоди потерпілим, які будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, пробачили останнього та просять не позбавляти волі, перебування обвинуваченого в момент ДТП у хворобливому стані, на даний час лікується та потребує подальшого нагляду лікарів.

Просить змінити вирок Горохівського районного суду Волинської області від 10.04.2025 року щодо ОСОБА_7 та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк (том 2 а.с.14-19).

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у поданих апеляційних скаргах, кожна зокрема, вважають вирок суду в частині призначеного основного покарання надто суворим та таким, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого. Вказують на щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність претензій до нього, стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що пробачили останнього.

Просять змінити вирок Горохівського районного суду Волинської області від 10.04.2025 року щодо ОСОБА_7 та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням (том 2 а.с.27, 28, 29-30)

В судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_13 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження, клопотань про перенесення розгляду справи на адресу суду від неї не надходило. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у її відсутності, а тому апеляційний суд вважає за можливе продовжити судовий розгляд за відсутності потерпілої ОСОБА_13 , відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілих, представника потерпілої, які, кожен зокрема, підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити; думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційні скарги без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі. Ці обставини ні стороною захисту ні потерпілими не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас, що стосується доводів апеляційних скарг, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Частина 2 ст.50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає та попереджує вчиненню інших кримінальних правопорушень.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція ч.3 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

З врахуванням положень ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжких, а за формою вини є необережним. Наслідки, які настали від його вчинення є тяжкими - смерть двох осіб.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував те, що останній добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим та КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради», одружений, має постійне місце проживання, займається підприємницькою діяльністю, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність такої, що його пом`якшує, думку потерпілих, які просили не позбавляти обвинуваченого волі, зазначили про відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру до нього; а також суспільну небезпеку злочину, обставини вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним та тяжким злочином, що призвело до непоправних трагічних наслідків, смерті декількох людей, які не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.

Місцевий суд вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, яке є мінімальним, з позбавленням права керувати транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією статті, яке вважав необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Між тим, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченому основного покарання не в повній мірі враховано дані про його особу в сукупності з іншими обставинами провадження.

У своєму вироку місцевий суд зазначив про відсутність пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку зі зміною своїх показань, що, на думку суду, свідчить про намагання останнім уникнути кримінальної відповідальності.

Між тим апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

ОСОБА_7 є пенсіонером, має постійне місце мешкання, має міцні соціальні зв`язки, відразу визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Потерпілими цивільний позов не заявлявся, кожна, зокрема, під час судового розгляду в суді першої інстанції та в апеляційних скаргах ствердили, що обвинувачений добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду, будь-яких претензій не мають, пробачили останнього, просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в залі апеляційного суду це підтвердили.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , яке ґрунтується на усвідомленні особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, що і відображено у матеріалах справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність щирого каяття, апеляційний суд вважає необґрунтованим, а той факт, що пояснення, надане обвинуваченим ОСОБА_7 в судовому засіданні про втрату ним свідомості під час керування транспортним засобом, що призвело до ДТП, а в наступному судовому засіданні зміну своїх показань і доведення того факту, що причиною ДТП стало те, що він заснув, не свідчить про невизнання вини останнім у скоєнні ДТП, а також відсутність щирого каяття та бажання уникнути кримінальної відповідальності, адже факт вчинення кримінального правопорушення, що призвело до смерті двох осіб за обставин, викладених в обвинуваченому акті, розуміння трагічних наслідків таких дій не заперечувався.

Окрім того, слушними є доводи захисника про те, що суд невірно констатував відсутність медичних даних, щодо негативного стану здоров`я обвинуваченого, пославшись на спірально комп`ютерну томографію головного мозку, проведену 29.07.2024 року (на диску 26.08.2024 рік) (том 1 а.с.131), відповідно до якої СКТ ознаки вогнищевої і об`ємної патології у головному мозку на момент дослідження не знайдено. Однак, у цьому ж висновку зазначено поширення субарахноїдальних просторів головного мозку.

Також суд бере до уваги і наявну в матеріалах справи медичну документацію щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , яка свідчить про необхідність лікування останнього (том 1 а.с. 237-245)

Згідно ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Отже беручи до уваги обставини цього конкретного кримінального провадження, відповідно до приписів ст.66 КК України, колегія суддів уважає за можливе визнати пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставину - щире каяття та вважає доводи апеляційних скарг в цій частині обґрунтованими.

Крім цього, апеляційним судом береться до уваги досудова доповідь уповноваженого органу пробації, згідно із якою ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства визначено як низький та висловлена думка про можливість виправлення без ізоляції від суспільства (том 1 а.с.51-54).

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку наявні підстави для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, як про це просять захисник обвинуваченого та потерпілі у своїх апеляційних скаргах.

За змістом положень ст.75 КК України, питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд прийде до висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу винного, але й інші обставини провадження.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини в своїй сукупності дають суду цілком законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням 3-річного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання саме в тому розмірі, який визначений судом першої інстанції, однак із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк саме 3 (три) роки.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України, з врахуванням ч.2 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В іншій частині оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

У зв`язку з цим, апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та потерпілих підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді