ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/1600/2 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1559/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України
УХВАЛА

Іменем України

20 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняз а апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий:

- 30.05.2008 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121, ст. 69, ч. 4 ст. 296, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць, 21.09.2010 року, звільнений по відбуттю строку покарання з Холодногірської виправної колонії (№ 18);

- 04.04.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, 24.06.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання з Олексіївської виправної колонії (№ 25);

- 10.01.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік;

- 13.06.2018 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 13.07.2020 року звільнений по відбуттю строку покарання з Темновської виправної колонії (№ 100),

засуджений за:

- ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (років) років позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 357 КК України до 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого неодноразово було продовжено, 22.06.2024 року приблизно у період часу з 21 години 30 хвилин по 22 години 32 хвилини перебував на дитячому майданчику поблизу будинку № 49-А по вулиці Світлій в місті Харкові разом із малознайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де сумісно вживали алкогольні напої.

Достовірно знаючи, що у ОСОБА_8 є банківська картка, яка відкрита в АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на викрадення та привласнення зазначеної банківської картки, яка є офіційним документом відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000.

Надалі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення та привласнення офіційного документу, діючи з корисливих мотивів, з метою подальшого викрадення грошових коштів з банківської картки та отримання у подальшому грошової винагороди за повернення викрадених документів їх власнику, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що банківська картка є офіційними документом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з чохла мобільного телефону ОСОБА_8 , який останній мав при собі, банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту в АТ КБ «Приват Банк» держателем якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поклав до кишені власного одягу, чим саме і привласнив вище вказаний офіційний документ.

Після цього продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на викрадення та привласнення офіційних документів з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що у будь-який час може бути викритий потерпілим ОСОБА_8 , утримуючи при собі вказаним вище офіційним документ-банківську картку, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд.

Також, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.06.2024 року у період часу з 22 години 32 хвилин по 22 години 52 хвилини під час дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого неодноразово було продовжено, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_2 , за допомогою наявної в нього банківської картки АТ КБ «Приват Банк» N? НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Далі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою власного збагачення за допомогою викраденої ним банківсько карти АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без волі та згоди останнього, 22.06.2024 року о 22 годині 32 хвилини перебуваючи поряд із банкоматом АТ КБ «Приват Банк» з єдиним унікальним номером САНА 1031, що розташований за адресою: м. Харків, пр-т. Тракторобудівників 160 Б, використовуючи заздалегідь відомий пароль від вказаної банківської картки ОСОБА_8 , отримав готівкові кошти у розмірі 3000 гривень.

Після, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію раніше виниклого злочинного умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, 22.06.2024 року перебуваючи у приміщенні магазину «Посад» де здійснює господарську діяльність ТОВ «Рітейл», що розташований за адресою: м. Харків, пр.-т. Тракторобудівників, буд. 105, здійснив оплату покупок о 22 годині 50 хвилин на суму 100 гривень та о 22 годині 52 хвилини на суму 79 гривень 90 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 таємно, незаконно заволодів грошовими коштами на загальну суму 3179 гривень 90 копійок, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 60 - 65), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 суд правильно кваліфікував за: ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення, привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покаранняОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості скоєного кримінальних правопорушень, які, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким злочином та нетяжким злочином; особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Крім того, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, за відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив мінімальне за розміром покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і також вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, оскільки останній для себе правильних висновків не зробив та знов вчинив корисливий злочин, тому законних та обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З урахуванням вищезазначених обставин, даних про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є справедливим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість, як то вважає обвинувачений.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, то вирок суду залишається без змін.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 08.05.2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді