Справа № 553/1146/25
Провадження № 1-кп/553/501/2025
У Х В А Л А

Іменем України

22.08.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора Полтавської обласної прокуратури - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження за № 0000022 від 17.01.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка Донецької області, громадянки України, заміжньої, інваліда 2 групи, зареєстрованої як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Подільського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження № 0000022 від 17.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , що обумовлюється існуванням ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, у тому числі, особливо тяжкого злочину та може переховуватися від суду через побоювання майбутнього покарання, може незаконно впливати на свідків, показання яких матимуть доказове значення у суді, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам та забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

Прокурор посилається на ч. 6 ст. 176 та абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України та просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 на 60 днів, без визначення розміру застави. Також зазначає, що обвинувачена фізично здорова, спеціального лікування або особливих умов тримання, не потребує, а отже може утримуватись в установах виконання покарань.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора та зазначила, що ризики вказані в клопотанні стороною обвинувачення не доведені. Підстав та намірів переховуватися від суду та впливати на учасників кримінального провадження у обвинуваченої не має, просила визначити, як альтернативний запобіжний захід, заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачена в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, підтримала клопотання захисника.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, суд дійшов висновку про таке.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Полтавська установа виконання покарання № 23» у межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, строком на 60 днів. Кінцевим днем тримання під вартою визначено 16:20 год 07.03.2025 (ухвала слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 07.01.2025).

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої продовжено до 16:20 год 07 квітня 2025 ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 04.03.2025.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 27.03.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 25.05.2025 включно, без визначення застави.

Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 14.05.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 12.07.2025 включно, без визначення застави.

Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 30.06.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 28.08.2025 включно, без визначення застави.

Обвинувачена на даний час утримується під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами пункту 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що зменшилися ризики, передбачені ст.177 КПК України, або змінилися обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які існували під час застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 або продовження строку його дії.

Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченій та які не існували і не розглядались на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено

Суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) - переховування від суду, 3) - незаконний вплив на свідків, 5) вчинення іншого кримінального правопорушення, про наявність яких вказує прокурор, поясненнями обвинуваченої не спростовуються, та суд погоджується з їх існуванням.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що свідки на даний час не допитані, суд вважає наявним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку. Санкція інкримінованого обвинуваченій злочину за ч.2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» від 04.10.2005 року, заява № 9190/03, § 58) зазначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Нормами ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 176 КПК України визначено запобіжний захід - тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, передбачено ч. 2 ст. 111 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до указу президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судима, була працевлаштована, має інвалідність 2 групи, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, суд відхиляє посилання сторони захисту про доцільність застосовування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та зазначає, що наразі дієво забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосований запобіжний захід - тримання під вартою стосовно обвинувачених в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд доходить висновку про обґрунтованість клопотань прокурора та продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно абз. 8 ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Суд, керуючись ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 при продовженні запобіжного заходу, оскільки остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 197, 199, 331, 369-372 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити застосований до обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» на 60 (шістдесят) днів, до 20 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Полтавського апеляційного суду, а обвинуваченою - в той же строк, з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.08.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3