Справа № 132/3992/24
Провадження №1-кп/132/284/25
Вирок

Іменем України

03 червня 2025 року

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 07.10.2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

07.10.2024 близько 08:00 год., ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», зі стажем керування менше двох років, рухався по автодорозі М-21 сполученням «Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський» в межах населеного пункту м. Калинівка в правій смузі для руху поблизу повороту до с. Сальник Хмільницького району Вінницької області зі сторони м. Житомир в напрямку м. Вінниця зі швидкістю 80 км/год.

Під час керування транспортним засобом, ОСОБА_3 повинен був знати та виконувати вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, серед іншого: п.п. 12.4 «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год» та п. 18.4 - «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Рухаючись по вищевказаній автодорозі, при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_3 побачив що перед ним зупинився автомобіль марки «Audi Q7» чорного кольору, що рухався перед автомобілем ОСОБА_3 в лівій смузі руху в попутному напрямку, який частково обмежив йому оглядовість дороги.

В порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, де зазначено: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» продовжив рух, не зменшив швидкість, не зупинився та не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лобкової та сідничної кістки справа, середньої третини великогомілкової кістки і проксимального відділу малогомілкової кістки справа, уламкового внутрішньосуглобового дистального відділу лівої стегнової кістки зі зміщенням, які відповідно до висновку експерта № 218/221 від 10.12.2024, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалого (понад 21 день) розладом здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 18.4 Правил дорожнього руху України, відповідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/102-24/23141-IT від 04.12.2024, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приймає рішення за клопотанням прокурора ОСОБА_4 про скорочений судовий розгляд, так як учасники судового провадження вважають, що обставини справи доведені наявними у справі доказами, вони не потребують дослідження у ході судового розгляду і ніким не оспорюються.

З урахуванням думки учасників судового провадження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_5 , а також дослідити докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд також роз`яснив, що при розгляді судової справи в скороченому провадженні сторони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному кримінальному правопрушенні визнав повністю, суду показав, що дійсно 07.10.2024 близько 08:00 год., він керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», зі стажем керування менше двох років, рухався по автодорозі М-21 сполученням «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський» в межах населеного пункту м. Калинівка в правій смузі для руху поблизу повороту до с. Сальник Хмільницького району Вінницької області зі сторони м. Житомир в напрямку м. Вінниця зі швидкістю 80 км/год.

Рухаючись по вищевказаній автодорозі, при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, побачив що перед ним зупинився автомобіль марки «Audi Q7» чорного кольору, що рухався перед його автомобілем в лівій смузі руху в попутному напрямку, який частково обмежив йому оглядовість дороги.

В порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху продовжив рух, не зменшив швидкість, не зупинився та не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила дорогу по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку його руху.

В скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні дала аналогічні покази, що і обвинувачений ОСОБА_3 та просила суворо не карати. Заявлений цивільний позов підтримує в повному осязі та просить задовольнити.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, вважає їх достатніми для прийняття рішення по справі.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є вірною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачена ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушені.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаявся у вчиненому, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував та продовжує відшкодовувати потерпілій завдану моральну шкоду, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами і відповідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із іспитовим строком. Згідно ч. 1 п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Щодо цивільного позову

Зазначеним позовом потерпіла просила стягнути із ОСОБА_3 63 327,00 грн. - матеріальної шкоди, 500 000,00 грн. - моральної шкоди та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Позов мотивований тим, що у зв`язку із вчиненим кримінальним правопорушенням позивач ОСОБА_3 понесла витрати на лікування на суму 63 327,00 грн. Моральну шкоду оцінює у розмірі 500 000,00 грн. Зазначає, що неправомірні дії ОСОБА_3 завдали їй значної моральної шкоди, внаслідок сильного фізичниго болю від отриманих тілесних ушкоджень та від значних негативних змін у її житті. Витрати на правничу допомогу становлять 8 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, кримінально - процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав заявлений цивільний позов.

Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях та моральних переживаннях шляхом порушення нормального ритму її життя, враховуючи тяжкість скоєного кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення, та те, що потерпіла має моральні, душевні та психологічні страждання, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 500 000,00 грн. виходячи із принципів розумності, справедливості та поміркованості.

Отже, розмір моральної шкоди відповідає вимогам закону, визнаний з урахування характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та є співрозмірним завданій шкоді.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 частково відшкодував розмір моральної шкоди, що підтверджується розписками потерпілої ОСОБА_5 на 80 000,00 грн. та 20 000,00 грн. долученими до матеріалів справи.

Понесення витрат на правничу допомогу потерпілою у даному кримінальному провадженні підтверджується укладеним договором про надання правничої допомоги від 16.01.2025 року з адвокатом ОСОБА_6 , в якому зазначено, що сума гонорару складає 8 000,00 грн., копією ордера про надання такої допомоги від 18.01.2025 року.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що цивільний позов заявлений потерпілою у кримінальному провадженню підлягає до задоволення та стягнення відповідних сум із цивільного відповідача, оскільки знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому слідстві не обирався.

В ході судового розгляду справи встановлено, що витрати на залучення експертів складають 3 979,50 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області № 132/3230/24 від 09.10.2024 року накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З урахуванням, зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження щодо арешту майна, відпала, а тому, арешт вказаного майна слід скасувати.

Долю речових доказів, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України (в ред. 2012 року), перехідних положень до КПК України (в ред. 2012 року), суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним по ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 2 роки обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки. Згідно ч. 1 п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_3 рахувати з дня оголошення вироку суду.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави 3 979,50 грн. на відшкодування витрат за проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 63 327,00 грн., моральну шкоду в сумі 400 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Скасувати арешт з майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області № 132/3230/24 від 09.10.2024 року.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000359 від 07.10.2024 року, а саме: автомобіль марки ВАЗ, моделі 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 04.06.2024 ТСЦ 0545, є ОСОБА_7 , та який поміщено на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області - повернути за належністю ОСОБА_7 , жительці АДРЕСА_2 .

Вирок може бути оскаржений на протязі 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: