ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000096),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, а саме: мобільний термінал марки/моделі «Iphone 13 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з фізичною сім-картою абонентського номеру « НОМЕР_3 » та віртуальною сім-карткою абонентського номеру « НОМЕР_4 », які належать підозрюваному ОСОБА_8 , транспортний засіб марки «BMW» 760LI, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , брелок-ключ до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , заборонивши відчуження, користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000096, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що в матеріалах справи не міститься документів, що підтверджують відповідність транспортного засобу ознакам речових доказів, визначених ст.98 КПК України, в тому числі автомобіль не був ні знаряддям, ні об`єктом правопорушення, жодних неправомірних дій в автомобілі виявлено не було. Зазначає, що автомобіль не фігурує в повідомленні про підозру, а в постанові про визнання речей речовими доказами не наведено, у чому полягає відповідність автомобіля речовому доказу. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на транспортний засіб, документи, ключі скасувати.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника майна ОСОБА_8 та його представника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати накладення арешту в частині на транспортний засіб, документи та ключі, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання про арешт майна подане у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання, тобто з підстав, передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу), а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим, прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ УСБУ у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 19.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України.

03.09.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України.

02.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області проведено обшук в автомобілі, який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , а саме «BMW», 760LI, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, відшукання майна, яке використовувалось для вчинення протиправних дій, за результатами проведення якого здійснено його вилучення.

Вилучені в ході обшуку речі в розумінні ч.2 ст.167 КПК України, є тимчасово вилученим майном.

Постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_9 від 03.09.2025 вказане в клопотанні майно мобільний термінал марки/моделі «Iphone 13 Pro», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з фізичною сім-картою абонентського номеру « НОМЕР_3 » та віртуальною сім-карткою абонентського номеру « НОМЕР_4 », які належать підозрюваному ОСОБА_8 , транспортний засіб марки «BMW» 760LI, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , брелок-ключ до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , які належать підозрюваному ОСОБА_10 , визнане в кримінальному провадженні №0000096 від 19.08.2025 речовим доказом.

Крім того, санкція ч.3 ст.369-2 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що також автомобіль марки «BMW» 760LI, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , тому в разі доведення вини останнього з метою конфіскації майна, тому клопотання в даній частині також підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Клопотанням прокурора та долученими до нього документами доведено необхідність накладення арешту на вилучене майно.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке накладено арешт відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому відповідно до ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає на даний час підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Крім того, при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2025 року про накладення арешту на майно без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: