Справа № 489/1750/25
Провадження № 1-кс/489/1517/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

29 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002521 від 18.10.2024 за статтями 425 ч. 4, 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України, про арешт майна,

встановив:

Згідно з клопотанням, Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України, а саме в тому, що в період березня-червня 2024 року військові службові особи військової частини НОМЕР_1 , а саме начальник штабу-заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , начальник служби захисту інформації в автоматизованих системах військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та старший помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших відряджених військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з числа 47 осіб до військової частини НОМЕР_2 , на підставі отриманих довідок від військової частини НОМЕР_2 щодо виконаних військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань з фортифікаційного обладнання другої лінії оборони, склали та видали завідомо неправдиві накази командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди» № 106 від 13.04.2024, № 129 від 06.05.2024 та № 162 від 07.06.2024, із внесеними до них завідомо неправдивими відомостями про нібито прийняту безпосередню участь військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у бойових діях за період з 01.03.2024 по 31.05.2024, які фактично участь у бойових діях не приймали та яким підлягала до виплати додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн, з яких виготовили неправдиві витяги, що надали до бухгалтерської служби військової частини НОМЕР_3 для здійснен ня нарахування і виплати відрядженим військовослужбовцям додаткової винагороди замість 30 000 грн в розмірі 100 000 грн кожному у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях у квітні 2024 року на суму 2 167 741,60 грн, у травні 2024 року на суму 2 802 333,34 грн та у червні 2024 року на суму 2 759 354,76 гривень, що була сплачена на карткові рахунки військовослужбовців, чим заподіяли матеріальної шкоди у вказаних розмірах.

Прокурор просить накласти арешт на вилучений 27.05.2025 в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «Poco 2310FPCA4G», ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 із сім-картками № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , з метою його збереження як речового доказу, оскільки на ньому може міститися інформація, що має значення для досудового розслідування вказаного провадження.

Прокурор до суду не з`явився, зазначивши у клопотанні про підтримання клопотання та проведення розгляду за його відсутності. Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі прокурора.

Підозрюваний та його захисник до суду не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися вчасно та належним чином. Їхнє неприбуття, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Розгляд клопотання проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

В ході розгляду клопотання на підставі досліджених доказів встановлена наявність достатніх підстав вважати, що були вчинені кримінальні правопорушення, відомості про які внесені до ЄРДР за №0002521 від 18.10.2024 за статтями 425 ч. 4, 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України.

У ході досудового розслідування 27.05.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , був вилучений мобільний телефон марки «Poco 2310FPCA4G» ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , із сім-картками № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , який дійсно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вилучений в особи, яка може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, може містити інформацію, що має значення для досудового розслідування вказаного провадження, а також визнаний речовим доказом постановою слідчого від 27.05.2025. Тому з метою забезпечення його збереження для досудового розслідування, встановлення обставин кримінального правопорушення та закінчення даного провадження необхідно накласти арешт на вказане майно.

При цьому, в матеріалах клопотання відсутні будь-які відомості щодо того, що вилучене під час обшуку майно станом на час розгляду клопотання було оглянуте стороною обвинувачення, внаслідок чого існували б підстави для повернення такого майна його власнику, тому вказані обставини свідчать про наявність на даний час підстав для збереження вилученого майна у сторони обвинувачення та необхідність його арешту.

Крім того, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Натомість, слідчий суддя на вказаній стадії розслідування не вправі надавати оцінку вказаним доказам з точки зору їх належності і допустимості для встановлення обставин кримінального провадження, яка має бути надана судом вже під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний з`ясувати, що вилучене майно відповідає критеріям щодо речових доказів та потребує збереження для розслідування кримінального провадження шляхом накладення на нього арешту, тобто вжиттям заходів забезпечення кримінального провадження. У свою чергу, якщо в ході подальшого розслідування кримінального провадження перестануть існувати обставини, які стали підставою для накладення арешту на вилучене майно, тому його власник/законний володілець вправі звернутися до слідчого судді з відповідним клопотання про скасування його арешту.

При цьому, клопотання прокурора не містить будь-якого обґрунтування з посиланням на конкретні норми КПК України щодо заявленої ним вимоги визначити слідчим суддею місцем зберігання майна, яке він просить арештувати, в ТУ ДБР у м. Миколаєві, проте положення статей 170-173 КПК України не відносять до повноважень слідчого судді визначення конкретного місця, де має зберігатись арештоване майно.

Натомість, згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Крім того, з урахуванням того, що саме прокурор, який звернувся з відповідним клопотанням, відповідно до ст. 175 КПК України має виконувати ухвалу слідчого судді про арешт майна, тому вказане свідчить про необхідність утримання майна у визначених саме прокурором умовах та місці, які забезпечать належне збереження арештованого майна, з повідомленням заінтересованих осіб про місце його зберігання.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на необхідність часткового задоволення клопотання.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0002521 від 18.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 425 ч. 4, 28 ч. 2 та 364 ч. 2, 28 ч. 2 та 366 ч. 1 КК України, накласти арешт на мобільний телефон марки «Poco 2310FPCA4G», ІМЕ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , із сім-картками № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , який був вилучений 27.05.2025 під час обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 ,

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

В частині вимог клопотання про визначення конкретного місця зберігання арештованого майна відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1