Справа №585/3902/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/689/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2024 року, якою клопотання ОСОБА_7 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, було задоволено частково,

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацію відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2024 року, клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацію відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, було задоволено частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі, у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння відповідно положень Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року за ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, виключивши з вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 24 листопада 2020 року.

Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2019 року по 24 листопада 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2024 року, як незаконну.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що при ухваленні відносно нього вироку, Словянський районний суд Донецької області врахував те, що раніше він був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, який на даний час не є кримінально караним, однак, це завадило суду призначити йому мінімальне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Оскільки зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції, апелянт просить їх врахувати при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, та пом`якшити йому покарання до 6 років позбавлення волі, з огляду, також, і на його тяжкий стан здоров`я та важкі умови тримання його під вартою у Бахмутському СІЗО№6.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на її підтримку, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої засудженим ОСОБА_7 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону судом першої інстанції при розгляді поданого останнім клопотання були дотримані в повному обсязі, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

При цьому, ч.1 ст. 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином ст.ст. 185,190,191 КК України, фактично, містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Тобто, з часу набрання чинності Законом № 3886-IX, а саме, з 09 серпня 2024 року, кримінальна відповідальність за статтями 185,190,191 КК України, може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 Розділу IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст. 169 Розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від покарання у зв`язку з декриміналізацію відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, судом першої інстанції було встановлено, що вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року останній був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 16 липня 2019 року та звернутий до виконання.

При цьому, судом було встановлено, що з даного судового рішення вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив 26 жовтня 2018 року, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на суму 668 грн. 38 коп.

З огляду на вартість викладеного засудженим майна, а також на те, що станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становив 1762 гривні, суд і дійшов висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 положення Закону № 3886-IX та звільнив його від відбування покарання, призначеного вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при прийнятті даного рішення, судом, також, було встановлено і те, що на даний час засуджений відбуває покарання, яке йому було призначено вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року за ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. За цим рішенням, остаточне покарання у виді 7 років 1 місця позбавлення волі було призначено ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2019 року.

Таким чином, встановивши підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання у виді одного року позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд правомірно виключив з вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року посилання про призначення останньому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, тобто, привів, у такий спосіб, вказане судове рішення у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року.

При цьому, жодних обставин, які б свідчили про те, що при вирішенні клопотання засудженого судом першої інстанції не дотримано вимог вищезазначеного Закону, колегією суддів встановлено не було, а доводи апелянта про наявність підстав, у зв`язку з цим, для пом`якшення йому покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки декриміналізація злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на покарання, яке останньому було призначено цим вироком за ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, жодним чином не впливає.

Крім того, на спростування апеляційних доводів, колегія суддів наголошує, що порядок вирішення питання заміни покарання на більш м`яке чи звільнення від відбування покарання у зв`язку з хворобою не охоплюється межами Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, про застосування якого просив засуджений у поданому до суду клопотанні, а вирішується в іншому, встановленому Законом порядку.

Інших доводів, за яких оскаржувана ухвала підлягала б до скасування, апелянтом не наведено і таких обставин під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Керуючись ст.405,407, 418,419, КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2024 року, якою клопотання ОСОБА_7 про звільнення від покарання у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, було задоволено частково, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4