Провадження № 1-кп/522/1062/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

провівши судовий розгляд у об`єднаному кримінальному провадженні №0002996 від 31.10.2018 року, №0000585 від 15.08.20221 на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайськ Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з базовою середньою освітою, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурори - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

захисники - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинувачений - ОСОБА_6

інші учасники кримінального провадження:

потерпілі - ОСОБА_16 , ОСОБА_17

представник потерпілого - ОСОБА_18 ,

У С Т А Н О В И В:

1.31.10.2018 приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи в Старосінному сквері по вул.Старосінній у м.Одесі, ОСОБА_19 (стосовно якого провадження закрито 27.02.2025 року, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого), разом із ОСОБА_6 , за пропозицією останнього, вступили в злочинну змову, направлену на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для здоров`я особи, для чого ОСОБА_6 помістив до лівого рукава своєї куртки ніж та направились в напрямку вул. Французький бульвар м.Одеси.

В цей же день, приблизно о 17 годині, перебуваючи біля ресторану «Блеф», розташованого по вул.Французький бульвар 85/6, м.Одеса, ОСОБА_19 разом з ОСОБА_6 помітили ОСОБА_16 , з перекинутою через плече чорною сумкою, який рухався пішки біля ресторану, та визначили сумку предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для здоров`я ОСОБА_16 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_19 і ОСОБА_6 , відповідно до досягнутої домовленості направленої на відкрите заволодіння чужим майном, наблизилися ззаду до ОСОБА_16 , повалили його на землю, після чого ОСОБА_19 почав задавати останньому удари кулаками. В цей час ОСОБА_6 дістав з рукава куртки ніж та, з погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для здоров`я, з метою подолання опору для заволодіння майном ОСОБА_16 , почав розмахувати ножем перед обличчям потерпілого.

ОСОБА_16 сприйняв дану погрозу реально та почав чинити опір, в ході якого йому було нанесено тілесні ушкодження у вигляді порізів обох рук та пошкодження рукавів куртки. Після цього ніж з рук ОСОБА_6 взяв ОСОБА_19 та, перерізавши ремінь, заволодів сумкою потерпілого ОСОБА_16 вартістю 300 гривень, в якій знаходились: мобільний телефон марки «Samsung» марки SM 6130E вартістю 500 гривень, зарядний пристрій для мобільного телефону «Nokia» вартістю 100 гривень, та зарядний пристрій для мобільного телефону «Samsung» вартістю 100 гривень.

У цей час ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_16 та після заволодіння ОСОБА_19 майном ОСОБА_16 покинув місце вчинення злочину.

Викраденим майном ОСОБА_19 та ОСОБА_6 розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 1 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

2. Крім того, 15.08.2021 року о 09 годині 37 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля кафе «Чайка», розташованого на Аркадійській алеї в місті Одесі, реалізуючи свій злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання мобільний телефон, підійшов до ОСОБА_17 , який сидів на лавочці біля кафе «Чайка», та з корисливих мотивів, шлях ривку, відкрито вирвав з правої руки ОСОБА_17 належний останньому мобільний телефон торгової марки «Іphone 7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, вартістю 4 000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , яка вартості для потерпілого не представляє, та в чохлі чорного-білого кольору, який вартості для потерпілого не представляє.

Відкрито заволодівши майном ОСОБА_17 в розмірі 4 000 гривень, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, але невдовзі був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно.

За сукупністю ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєні інкримінованих злочинів не визнав у повному обсязі та пояснив, що 31.10.2018 року у Старосінному сквері в м.Одесі він не знаходився, перебував на залізничному вокзалі, четвертій станції Великого Фонтану та на ринку «Привоз». В той день приїхав до Одеси шукати роботу, мобільного телефону у нього з собою не було. Біля 21 години він був у парку біля вокзалу, до нього підійшли працівники поліції та затримали, відмовили у залученні захисника, змусили написати його явку з повинною, показали його потерпілому ОСОБА_16 , який сказав, що він начебто схожий на нападника. ОСОБА_19 він раніше не знав, познайомився з ним у відділі поліції.

Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_6 теж не визнав та пояснив, що не причетний до відкритого викрадення телефону, належного ОСОБА_17 за обставин, викладених в обвинувальному акті. А тому, враховуючи недоведеність його винуватості, та те, що переважна частина доказів є очевидно недопустимими, просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

Захисники обвинуваченого подали змістовні дебати у письмовому вигляді, в яких теж просили ухвалити виправдувальний вирок.

Докази, надані стороною обвинувачення.

Щодо інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України:

Потерпілий ОСОБА_20 під час допиту у суді пояснив, що 31.10.2018 року біля 17 години, він знаходився в районі ресторану «Блеф» на Французькому бульварі у м.Одесі. Зненацька, ззаду на нього напали двоє осіб, яких в подальшому він впізнав як ОСОБА_6 та ОСОБА_19 . Оскільки це був світлий період доби, то він їх розгледів і запам`ятав. Вони повалили його на землю, завдавали удари руками і ногами. Далі ОСОБА_6 дістав ніж і почав погрожувати, просив мовчати. Утім він почав чинити опір. ОСОБА_19 забрав у ОСОБА_6 ніж, перерізав ремінь сумки та втік. ОСОБА_6 після цього ще йому погрожував а потім теж залишив місце вчинення злочину. Під час нападу вказані особи пограбували його, заволоділи сумкою, ключами, телефоном, зарядним пристроєм та іншими речами.

Свідок ОСОБА_21 під час допиту в суді пояснив, що працює на посаді оперуповноваженого Шевченківського відділу поліції у м.Одесі. 31.10.2018 року він отримав інформацію про відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_20 , після чого приймав участь у розкритті даного злочину. Спочатку було затримано ОСОБА_19 , який пояснив, що інший співучасник перебуває в районі залізничного вокзалу м.Одеси. Після прибуття в район залізничного вокзалу, ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_6 , як на співучасника злочину. В подальшому було проведено впізнання.

Протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 31.10.2018 року, згідно із яким ОСОБА_16 просив прийняти заходи щодо невстановленої особи, яка 31.10.2018 року біля 17 години відкрито заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung» та іншим майном на загальну суму 1000 гривень.

Рапорт старшого інспектора-чергового Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_22 , згідно якого останній повідомив, що 31.10.2018 року о 17.07 надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_16 про те, що 31.10.2018 року о 17 годині 05 хвилин за адресою: м.Одеса, вул. Траса Здоров`я, біля санаторія Чкалова, підбігли двоє, зірвали сумку з телефоном марки «Самсунг» та «Нокія» та грошима в сумі 200 гривень, в руках був предмет, схожий на ніж. Один був маленького зросту та лисий, другий з кучерявим волоссям чорного кольору, високий.

Протокол огляду місця події від 01.11.2018 року, згідно із яким слідчим у присутності понятих було оглянуто ділянку лісосмуги, яка знаходиться неподалік ресторану «Блеф» на вул. Французький бульвар у м.Одесі. На відстані приблизно 500 м від вищевказаного ресторану на спуску біля дерев, оглянуто сумку чорного кольору з перерізаною ручкою, біля сумки на землі, знаходиться чоловічий гаманець чорного кольору та рушник червоного кольору. Таким чином, під час огляду виявлено сумку чоловічу чорного кольору, гаманець чорного кольору, та рушник червоного кольору.

Заява із зізнанням ОСОБА_19 від 31.10.2018 року, згідно якої останній зізнався про вчинення нападу разом з ОСОБА_6 на раніше невідомого їм чоловіка, в ході якого погрожували йому та заволоділи майном (даний доказ суд не приймає до уваги та надасть йому оцінку нижче).

Заява із зізнанням ОСОБА_6 від 31.10.2018 року, згідно якої останній зізнався про вчинення грабіжу разом з ОСОБА_19 на раніше невідомого їм чоловіка, в ході якого погрожували йому ножем, повалили його на землю, почали бити, потерпілий чинив опір, він тримав його, а ОСОБА_19 забрав суму, відрізавши ремінь, та зник у невідомому напрямку (даний доказ суд не приймає до уваги та надасть йому оцінку нижче).

Протокол затримання ОСОБА_19 від 31.10.2018 року о 22 годині 30 хвилин, згідно із яким у останнього було вилучено ранець чорного кольору, мобільний телефон «Самсунг» з сімкартою, два зарядних пристрої, ключі, рушник та предмет ззовні схожий на ніж чорного кольору.

Протокол затримання ОСОБА_6 від 31.10.2018 року о 22 годині 30 хвилин на площі Старосінній у м.Одесі, під час затримання у ОСОБА_6 нічого не видучалось. Протокол підписано захисником ОСОБА_11 та затриманим.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.11.2018 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_16 у присутності двох понятих впізнав ОСОБА_19 , як особу, яка 31.10.2018 р. завдала йому тілесні ушкодження та здійснила заволодіння його майном.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.11.2018 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_16 у присутності двох понятих впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 31.10.2018 р. здійснила на нього розбійний напад разом з іншою особою.

Акт судово-медичного дослідження №2454 від 02.11.2018 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_16 малися наступні тілесні ушкодження: два синця та садно обличчя, по п`ять саден обох кистей.Синці обличчя утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились.Всі інші ушкодження утворилися за механізмом тертя-ковзання тупих твердих предметів, з обмеженими контактуючими поверхнями. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (синці - багряно-синюшного кольору; садна - вкриті кірками темно-червоного кольору, які розташовані вище рівня оточуючої шкіри) слід вважати, що вони виникли приблизно за 1-3 доби до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 31.10.2018 р.. Дані ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Висновок експерта №2553 від 08.11.2018 року, згідно із яким отримані ОСОБА_16 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_16 виявлені наступні тілесні ушкодження: два синця та садно обличчя, по п`ять саден обох кистей. Синці обличчя утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Всі інші ушкодження утворилися за механізмом тертя-ковзання тупих твердих предметів, з обмеженими контактуючими поверхнями. Враховуючи морфологічні особливості ушкоджень (синці - багряно-синюшного кольору; садна - вкриті кірками темно-червоного кольору, які розташовані вище рівня оточуючої шкіри) слід вважати, що вони виникли приблизно за 1-3 доби до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 31.10.2018 р.. Дані ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Протокол огляду предмету від 08.11.2018 року, згідно із яким якого в приміщенні службового кабінету №11 СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, слідчим у присутності понятих, оглянуто чоловічу сумку чорного кольору з пошкодженим ременем, гаманець чорного кольору та рушник темно-червоного кольору.

Протокол огляду предмету від 08.11.2018 року, згідно із яким в приміщенні службового кабінету №11 СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, слідчим у присутності понятих, оглянуто рюкзак чорного кольору з малюнком на передньому кармані у вигляді зірок, ніж з руків`ям чорного кольору, пластмасове, довжина леза 11,5 см.

Речові докази:

-чоловіча сумка чорного кольору з пошкодженим ременем, гаманець чорного кольору, рушник темно-червоного кольору рюкзак чорного кольору з малюнком на передньому кармані у вигляді зірок, ніж з руків`ям чорного кольору пластмасовим, довжина леза 11,5 см

- зберігальна розписка потерпілого ОСОБА_16 про зберігання ключів від квартири та телефону марки «Самсунг дуос» та двох зарядних пристроїв;

Надані докази щодо інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що раніше не знав ОСОБА_6 , в середині літа, близько 10 години біля кафе «Чайка» на Аркадійській Алеї у м.Одесі, він сидів на лавці та задрімав. Обвинувачений підійшов до нього, забрав в нього з рук телефон і почав тікати. Він наздогнав його біля арки Аркадійської алеї і забрав телефон.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.08.2021 року від потерпілого ОСОБА_17 , який просив прийняти міри до невідомої особи, яка близько 09 години 30 хвилин, знаходилась на Аркадійській алеї біля кафе «Чайка» та відкрито заволоділа мобільним телефоном «Айфон» чорного кольору, з сім-картою «Киівстар», чим завдав йому майнову шкоду на суму 4000 гривень.

Протокол огляду місця події від 15.08.2024 року, під час якого оглянуто ділянку прохожої частини розміром 1*1м, за адресою:м.Одеса, вул.Аркадійська алея, біля кафе «Чайка» також на оглядовому майданчику знаходиться лавка коричневого кольору. В ході огляду потерпілий ОСОБА_17 вказав на лавку, на якій він перебував, коли ОСОБА_23 шляхом ривку заволодів належним йому мобільним телефоном «Iphone7».

Протокол огляду предмету від 15.08.2020 року, згідно із яким якого оглянуто диск з відео записом з камер відео спостереження, розташованих на фасаді будівель Аркадійської алеї в м. Одесі. На відео зображено дату 15.08.2021 час 09.36, територія прохожої частини Аркадійської алеї на якій знаходяться перехожі, біля фонтану під деревами в тіні розміщені лавки на яких знаходяться люди.?О 09.37 год. до лавки, на якій сидів потерпілий ОСОБА_24 , підходить особа, схожа за статурою на ОСОБА_6 , який одягнений в чорну футболку та сірі шорти. Особа вириває з рук потерпілого телефон та починає тікати, в цей час потерпілий починає бігти за останнім.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_24 впізнав особу під номерм 1? а саме ОСОБА_6 , як особу, яка в ранковий час шляхом ривка викрала належний йому телефон «Iphone7», за зростом? статурою та рисами обличчя.

Протокол огляду предмету від 15.08.2021 року, згідно якого в приміщенні СВ відділу поілції №5 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області, слідчим у присутності понятих, оглянуто мобільний телефон торгової марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_24 , яким відкрито заволодів ОСОБА_6 ..

Протокол затримання від 15.08.2021 року, в ході якого ОСОБА_6 було затримано о 09 годині 30 хвилин та вилучено мобільний телефон марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 .

Речові докази:

-диск с відеозаписом з камер відеоспостереження, розташованої на фасадлі Аркадійської алеї в м.Одесі, на якому зафіксовані події 15.08.2021 року.

- мобільний телефон торгової марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_24 , яким відкрито заволодів ОСОБА_6 .

Аналіз доказів та висновки суду.

Надані стороною обвинувачення докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Наведені, досліджені безпосередньо в суді докази (окрім заяв про з`явлення зізнанням), які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_16 (обвинувачення за ч.2 ст. 187 ККУ) повністю доведена наступними доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинення злочину від 31.10.2018 року, згідно із яким ОСОБА_16 просив прийняти заходи щодо невстановленої особи, яка 31.10.2018 року біля 17 години відкрито заволоділа його мобільним телефоном марки «Samsung» та іншим майном на загальну суму 1000 гривень;

-показаннями потерпілого ОСОБА_20 , який під час допит в суді під присягою дав переконливі і послідовні показання щодо обставин скоєного відносно нього розбійного нападу та впізнання затриманих осіб, одним із яких виявився ОСОБА_6 ;

-протоколом огляду місця події 01.11.2018 року, згідно із яким слідчим під час огляду, за участі затриманого ОСОБА_19 , ділянки лісосмуги, яка знаходиться неподалік ресторану «Блеф» на вул. Французький бульвар у м.Одесі, на відстані приблизно 500 м від вищевказаного ресторану, виявлено сумку чорного кольору з перерізаною ручкою, біля сумки на землі, знаходився чоловічий гаманець чорного кольору та рушник червоного кольору. Таким чином, під час огляду виявлено частину майна потерпілого ОСОБА_16 , яким заволоділи обвинувачені;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 01.11.2018 р., згідно із яким, наступного дня після вчиненого злочину, потерпілий ОСОБА_16 у присутності двох понятих впізнав ОСОБА_6 , як особу, що 31.10.2018 р. здійснила на нього розбійний напад разом з іншою особою;

- показаннями свідка - оперуповноваженого Шевченківського відділу поліції у м.Одесі ОСОБА_21 , який пояснив у судовому засіданні, що 31.10.2018 року затримував ОСОБА_19 за підозрою у заволодінні чужим майном. Під час відпрацювання території міста Одеси ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_6 , як на співучасника злочину, після чого останнього було затримано. Все це відбулося невдовзі після розбійного нападу на потерпілого.

-протоколом затримання ОСОБА_19 від 31.10.2018 року о 22 годині 30 хвилин, згідно із яким у останнього було вилучено ранець чорного кольору, мобільний телефон «Самсунг» з сімкартою, два зарядних пристрої, ключі, рушник та предмет ззовні схожий на ніж чорного кольору. Вилучений мобільний телефон та зарядні пристрої належали потерпілому ОСОБА_16 ;

-протоколом затримання ОСОБА_6 від 31.10.2018 року о 22 годині 30 хвилин на площі Старосінній у м.Одесі, під час затримання у ОСОБА_6 нічого не вилучалось. Протокол підписано захисником ОСОБА_11 та затриманим. Відомості, зазначені у даному протоколі, узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що під час відпрацювання працівниками поліції території міста Одеси затриманий ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_6 , як на співучасника злочину, після чого останнього було затримано.

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 01.11.2018 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_16 , наступного дня після вчиненого відносно нього злочину, у присутності двох понятих впізнав ОСОБА_19 , як особу, яка 31.10.2018 р. спричинила йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 01.11.2018 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_16 у присутності двох понятих впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 31.10.2018 р. здійснила на нього розбійний напад разом з іншою особою;

-актом судово-медичного дослідження №2454 від 02.11.2018 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_16 малися наступні тілесні ушкодження: два синця та садно обличчя, по п`ять саден обох кистей;

-висновком експерта №2553 від 08.11.2018 року, згідно із яким яким отримані ОСОБА_16 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вони могли бути спричинені 31.10.2018 р.. Дані ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані висновки експерта узгоджується із показаннями потерпілого щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень під час розбійного нападу;

-протоколом огляду предмету від 08.11.2018 року, згідно із яким якого в приміщенні службового кабінету №11 СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, слідчим у присутності понятих, оглянуто чоловічу сумку чорного кольору з пошкодженим ременем, гаманець чорного кольору та рушник темно-червоного кольору. Зазначені речі вилучені в безпосередній близькості до місця вчинення злочину, та вказана чоловіча сумка належить потерпілому ОСОБА_16

-протоколом огляду предмету від 08.11.2018 року, згідно із яким в приміщенні службового кабінету №11 СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, слідчим у присутності понятих, оглянуто рюкзак чорного кольору з малюнком на передньому кармані у вигляді зірок, ніж з руків`ям чорного кольору, пластмасове, довжина леза 11,5 см. Зазначені речі були вилучені під час затримання ОСОБА_19 . Згідно із показаннями потерпілого ОСОБА_16 під час розбійного нападу обоє обвинувачених застосовували відносно нього предмет, схожий на ніж;

- речовими доказами:

-чоловіча сумка чорного кольору з пошкодженим ременем, гаманець чорного кольору, рушник темно-червоного кольору рюкзак чорного кольору з малюнком на передньому кармані у вигляді зірок, ніж з руків`ям чорного кольору пластмасовим, довжина леза 11,5 см

- зберігальна розписка потерпілого ОСОБА_16 про зберігання ключів від квартири та телефону марки «Самсунг дуос» та двох зарядних пристроїв.

Наведені докази узгоджуються між собою, а відомості, що в них містяться, є достатніми та переконливими для висновку про доведення у повному обсязі винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_16 з метою заволодіння майном останнього, з дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом. Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованих стороною обвинувачення злочину, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Докази, які суд кладе в основу обвинувального висновку, узгоджуються між собою, є переконливими, відомості, які в них містяться є логічними та послідовними. Так, потерпілий ОСОБА_16 , зазнавши нападу, в результаті якого, втратив особисте майно у вигляді чоловічої сумки, мобільного телефону, зарядних пристроїв та інше, відразу повідомив про це правоохоронні органи. По прибуттю на місце події працівники поліції, за результатами проведених пошукових заходів затримали обвинуваченого ОСОБА_19 , який повідомив про місце знаходження іншого співучасника - знаходження ОСОБА_6 та вказав на нього перед затриманням. Під час затримання у ОСОБА_19 вилучили частину речей потерпілого (мобільний телефон, зарядні пристрої) та ніж. Зі слів потерпілого під час розбійного нападу обвинувачені погрожували йому ножем, та один із них розрізав ручку сумки. Під час огляду ділянки місцевості неподалік місця скоєння злочину наступного дня, за участю ОСОБА_19 , віднайдено сумку потерпілого з перерізаною ручкою. Цього ж дня потерпілий ОСОБА_16 під час пред`явлення для впізнання впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , як осіб, які здійснили на нього напад і заволоділи майном. Вилучені речові докази долучені до матеріалів кримінального провадження, частина із них повернуті потерпілому. В ході судового розгляду потерпілий сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки, не ухилявся від суду, давав чіткі і переконливі показання щодо обставин справи, впевнено вказував на обвинувачених, як на осіб, що вчинили розбійний напад. Співробітник поліції ОСОБА_21 в суді підтвердив, що ОСОБА_6 було затримано в районі залізничного вокзалу завдяки ОСОБА_19 , який на нього вказав. Одночасно потерпілий впізнав останнього після затримання та в суді. Судово-медичний експерт виснував про наявність у потерпілого ОСОБА_16 легких тілесних ушкоджень, які останній очевидно отримав під час розбійного нападу.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Козинець проти України», заява №75520/01, п.54, від 6 грудня 2007 року із внесеними змінами від 27 лютого 2008 року, рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, п.150, від 21 квітня 2011 року, та рішення у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п.57, від 12 червня 2008 року).

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2020 року зазначено, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Оскільки, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що судом всім учасникам провадження в даному випадку були створені належні умови щодо справедливого судового розгляду та доведення перед судом своїх правових позицій.

За наслідками повного, всебічного і справедливого судового розгляду факт причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину та винності підтверджений повнотою зібраних доказів: показаннями потерпілого, свідка, висновком експерта, письмовими і речовими доказами, які містять достатні відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. Сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинений тяжкий злочин.

Суд не приймає до уваги в якості доказів відомості, що містяться в заявах про з`явлення із зізнанням ОСОБА_6 та ОСОБА_19 від 31.10.2018 року, оскільки під час судового розгляду обвинувачені не визнали свою винуватість та не підтвердили зазначені в них обставини.

Оцінку усім доводам сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого суд надає в окремому розділі вироку.

Дії обвинуваченого за даним епізодом обвинувачення, у якому потерпілим є ОСОБА_16 , суд кваліфікує в межах висунутого обвинувачення за ч.2 ст. 187 ККУ за ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_17 (обвинувачення за 2 ст.186 КК України) повністю доведена наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_17 , наданими в судовому засіданні, з яких вбачається, що під час дрімання на лавці на Аркадіївській алеї в м.Одесі, до нього приблизилася особа та вирвала з рук мобільний телефон, після чого почала втікати. Він побіг за грабіжником, кричав йому вслід, та невдовзі зупинив і особисто вилучив викрадений мобільний телефон, після чого особу було передано працівникам поліції. Під час допиту в суді потерпілий вказав на ОСОБА_6 ;

- відомостями, що містяться на відеозапису з камер відео спостереження, розташованих на фасаді будівель Аркадійської алеї в м. Одесі. На віеозаписі зафіксовано момент вчинення злочину особою, яка схожа на ОСОБА_6 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_24 впізнав особу під номерм 1? а саме ОСОБА_6 , як особу, яка в ранковий час шляхом ривка викрала належний йому телефон «Iphone7», за зростом? статурою та рисами обличчя;

- протоколом огляду предмету від 15.08.2021 року, згідно із яким в приміщенні СВ відділу поілції №5 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області, слідчим у присутності понятих, оглянуто мобільний телефон торгової марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_24 , яким відкрито заволодів ОСОБА_6 ;

-протоколом затримання від 15.08.2021 року, в ході якого у ОСОБА_6 було затримано о 09 годині 30 хвилин та вилучено мобільний телефон марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 . Зазначений мобільний телефон належав потерпілому ОСОБА_17 ;

-речовими доказами: мобільний телефон торгової марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_24 , яким відкрито заволодів ОСОБА_6 .

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, перевіривши письмові докази, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_17 після відкритого викрадення майна відразу здійснив переслідування і затримання обвинуваченого ОСОБА_6 . Останній мав при собі викрадений мобільний телефон. Та обставина що у протоколі затримання і показаннях ОСОБА_17 наявні розбіжності щодо обставин вилучення предмету злочину, не спростовує факт наявності у володінні ОСОБА_6 викраденого мобільного телефону одразу після вчинення злочину та затримання. Факт затримання обвинуваченого зафіксовано у відповідному протоколі. Потерпілий впізнав його під час пред`явлення за фотознімками та в суді. Подію злочину зафіксовано камерами відеоспостереження, відеозапис який долучено до матеріалів справи, дає можливість об`єктивно з`ясувати обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

За наслідками повного, всебічного і справедливого судового розгляду факт причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину та винності підтверджений повнотою зібраних доказів: показаннями потерпілого, письмовими і речовими доказами, які містять достатні відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинений тяжкий злочин.

Оцінку усім доводам сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого суд надає в окремому розділі вироку.

Дії обвинуваченого за даним епізодом обвинувачення, у якому потерпілим є ОСОБА_17 , суд кваліфікує в межах висунутого обвинувачення за ч.2 ст. 186 ККУ за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно.

Щодо доводів сторони захисту.

Обвинувачений та його захисники, не оспорюючи факту вчинених кримінальних правопорушень, наполягали на тому, що сторона обвинувачення не довела належними, достатніми і допустимими доказами причетність ОСОБА_6 до інкримінованих злочинів. На їх думку, під час досудового розслідування допущено численні істотні порушення кримінального процесуального законодавства: досудове розслідування та процесуальне керівництво проведено неуповноваженими особами; грубо порушено право на захист обвинуваченого; стороні захисту не відкриті матеріали кримінального провадження, що має наслідком недопустимість отриманих доказів. А тому суд має ухвалити виправдувальний вирок.

А саме, за епізодом звинувачення ОСОБА_6 у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_16 , кваліфікованим за ч.2 ст.187 КК України, сторона захисту наполягає на наступному.

1.Усі докази, надані стороною обвинувачення є недопустимими, оскільки, досудове розслідування проведено неуповноваженими слідчими - відсутня постанова про призначення групи слідчих.

Такі доводи сторони захисту суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно із витягу із ЄДРДР 31.10.2018 року о 20:20 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 ККУ, у кримінальному провадженні №0002996. Органом досудового розслідування зазначено Шевченківське ВП Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області. До групи слідчих, в тому числі, включені слідчі ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які в подальшому приймали участь у досудовому розслідуванні (а.с.1 тому №3).

Крім того, згідно із письмовим дорученням т.в.о. керівника слідчого відділу від 31.10.18 слідчому ОСОБА_26 надано повноваження здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002996 (а.с. 4 тому №3).

Постановою т.в.о. начальника СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_29 в ід 31.10.2018 року призначено групу слідчих, до якої включено вказаних та інших слідчих. Старшим групи визначено слідчого ОСОБА_26 (а.с.5 тому №3).

Відповідно до ч.2 ст.39 КПКУ керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Згідно із п.8 ч.1 ст. 3 КПКУ керівником органу досудового розслідування є: начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки та заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень, перший заступник або заступник Директора Державного бюро розслідувань, заступник директора територіального управління Державного бюро розслідувань, керівник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу органу Державного бюро розслідувань, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів органу Бюро економічної безпеки України, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, а також заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень.

Відповідно до наведених положень КПКУ, т.в.о. начальника СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_29 , своєю постановою та письмовим дорученням від 31.10.2018 визначила групу слідчих та старшого групи у даному кримінальному провадженні.

2.У справі відсутнє процесуальне рішення про призначення групи прокурорів.

Дані доводи сторони захисту суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

В матеріалах справи (а.с.7 тому №3) наявна постанова без підпису заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_30 про призначення у кримінальному провадженні №0002996 групи прокурорів. Оскільки дана постанова не має обов`язкового реквізиту, а саме - підпису особи, яка її винесла, то суд не приймає її до уваги.

Водночас в ході судового розгляду прокурор, на спростування доводів сторони захисту, надав постанову від 01.11.2018 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002996 за підписом заступника керівника Одеської прокуратури ОСОБА_16 (том №4).

Відповідно до інформації, що міститься в розширеному витягу про рух кримінального провадження №0002996, отриманому із Офісу Генерального проурора за клопотанням сторони захисту, саме заступник керівника прокурора окружної прокуратури ОСОБА_16 . 01.11.2018 ухвалив процесуальне рішення про призначення групи прокурорів у складі ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ОСОБА_35 (т.2).

Наведеним спростовуються доводи сторони захисту щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження процесуального рішення про створення групи прокурорів.

Відсутність відомостей про призначення групи прокурорів в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який долучено до обвинувального акту, не є істотним порушенням та підставою для неврахування судом такої постанови, яку прокурор надав під час судового розгляду.

Головним призначенням реєстру матеріалів досудового розслідування, як додатку до обвинувального акта, є надання відомостей стосовно ключових рішень у кримінальному провадженні. Він складається разом з обвинувальним актом, а отже, після виконання вимог статті 290 КПК, з чого випливає, що реєстр матеріалів не слід ототожнювати з описом матеріалів досудового розслідування і на підставі його дослідження робити висновок про невідкриття матеріалів досудового розслідування після його завершення.

Відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування окремих процесуальних рішень (документів) не може вважатися підставою для скасування рішень судів першої чи апеляційної інстанцій. Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 6 липня 2022 року у справі № 464/5140/18 провадження № 51-4629км21.

3.В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні реквізити процесуальних документів, рішень і дій, що має наслідком недопустимість доказів.

Суд відхиляє такі доводи сторони захисту з огляду на наступне.

Вивченням реєстру матеріалів досудового розслідування та співставленням його з описом письмових доказав, процесуальних та інших документів, які містяться в наданих прокурором матеріалах кримінального провадження (том №3), встановлено, що дійсно в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено деякі документи, час проведення слідчих дій та точні реквізити процесуальних рішень.

Відповідно до частини 2 статті 109 КПК реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Головним призначенням цього додатку до обвинувального акту є надання відомостей стосовно ключових рішень у кримінальному провадженні. Він складається разом з обвинувальним актом, а отже, після виконання вимог статті 290 КПК, з чого випливає, що реєстр матеріалів не слід ототожнювати з описом матеріалів досудового розслідування і на підставі його дослідження робити висновок про не відкриття матеріалів досудового розслідування після його завершення.

Крім того, у реєстрі матеріалів досудового розслідування наявний протокол надання доступу стороні захисту до матеріалів досудового розслідування (т. 3 а.с. 137, 139).

Частина 9 статті 290 КПК закріплює норму, відповідно до якої сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

В матеріалах кримінального провадження наявні відомості про факт надання доступу ОСОБА_6 до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. В протоколі про надання тимчасового доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 власноруч зазначив: «З матеріалами кримінальної справи ознайомлений в повному обсязі», що засвідчим підписом із зазначенням прізвища (т.3 а.с. 139).

Після заміни захисників обвинуваченого на стадії судового розгляду, останніх судом було ознайомлено у повному обсязі із усіма матеріалами кримінального та судового провадження.

Таким чином, доводи сторони захисту про не відкриття матеріалів справи є безпідставними, а сама по собі відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування реквізитів окремих процесуальних документів, рішень і дій, не має наслідком недопустимість доказів. Такі порушення не є істотними в контексті положень КПКУ.

4.Затримання ОСОБА_6 та інші процесуальні дії за його участі відбулися без адвоката.

Такі доводи сторони захисту суд оцінює критично, з огляду на наступне.

По-перше, положеннями КПКУ не передбачено обов`язкову участь захисника під час затримання та складання відповідного протоколу за підозрою у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.

По-друге, відповідно до наданих матеріалів, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 надавала правову допомогу захисник за призначенням - адвокат ОСОБА_11 .

Так, в матеріалах справи наявне доручення адвокату ОСОБА_11 від 31.10.2018 про надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_6 (а.с.25 тому №3).

Згідно із протоколом затримання ОСОБА_6 від 31.10.2018 захисник ОСОБА_11 приймала участь у даній слідчо-процесуальній дії. Протокол підписаний захисником ( а.с. 37 тому №3).

Відповідно до розписки та пам`ятки про права та процесуальні обов`язки 01.11.2018 за участю захисника ОСОБА_11 повідомлено про підозру ОСОБА_6 ( а.с.72-74 тому №3).

Згідно із розпискою захисника ОСОБА_11 від 30.11.2018, остання отримала обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 152 тому №3).

Під час судового розгляду ОСОБА_6 неодноразово змінював захисників на власний вибір, реалізувавши таким чином безперешкодно своє право на захист.

Обов`язково участь захисника під час вручення підозри у даному кримінальному провадженні також не передбачена діючим КПКУ в контексті положень ч.3 ст.42, ст.45-54 КПКУ.

Наведене свідчить, що доводи захисника про порушення права ОСОБА_6 на захист є безпідставними.

5.Призначений захисник ОСОБА_11 не приймала участь у процесуальних діях та при виконанні вимог ст. 290 КПКУ із обвинуваченим.

Такі доводи спростовуються наступним.

Згідно із протоколом затримання ОСОБА_6 від 31.10.2018 захисник ОСОБА_11 приймала участь у даній слідчо-процесуальній дії. Протокол підписаний захисником ( а.с. 37 тому №3).

Відповідно до розписки та пам`ятки про права та процесуальні обов`язки 01.11.2018 за участю захисника ОСОБА_11 повідомлено про підозру ОСОБА_6 ( а.с.72-74 тому №3).

Згідно із розпискою захисника ОСОБА_11 від 30.11.2018, остання отримала обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 152 №3).

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_11 не заявляла клопотань про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та не повідомляла про порушення вимог ст. 290 КПКУ.

За таких обставин, відсутність у наданих прокурором матеріалах кримінального провадження та в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про виконання вимог ст. 290 КПКУ із захисником ОСОБА_11 не є підставою вважати, що їй матеріали справи не відкривалися. Перевірити належним чином дані обставини не можливо, оскільки таке питання сторона захисту в особі захисника ОСОБА_13 порушила після заміни захисника ОСОБА_36 та на стадії судових дебатів. Одночасно суд звертає увагу, що право ОСОБА_6 на захист під час судового розгляду не було порушено жодним чином, оскільки його інтереси в суді активно представляли кваліфіковані захисники на його вибір, про що свідчать матеріали судового провадження, в яких наявні численні заяви і клопотання в інтересах обвинуваченого.

6.Порушено право підозрюваного ОСОБА_6 давати показання.

Такі доводи сторони захисту не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 01.11.2018, в якому останній, за участю захисника ОСОБА_11 власноруч зазначив, що відмовляється надавати показання на підставі положень ст. 63 Конституції України ( т.3 а.с. 75-77).

Під час судового розгляду право надавати пояснення було реалізовано у повному обсязі.

Не проведення допиту ОСОБА_6 слідчим після зміни раніше повідомленої підозри не є істотним порушенням вимог КПКУ. Відповідно ч.5 КПКУ слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Тобто слідчий самостійно визначає тактику і стратегію досудового розслідування.

Водночас жодним положенням КПКУ не передбачено обов`язковості допиту підозрюваного після зміну раніше повідомленої підозри.

До яких негативних наслідків призвела відмова слідчого допитувати повторно ОСОБА_37 та яким чином вплинула на загальну справедливість кримінального провадження, сторона захисту не зазначає.

7.Захисник ОСОБА_11 не мала права представляти інтереси підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_19 одночасно, оскільки їх позиція суттєво відрізнялася.

Такі доводи сторони захисту також є безпідставними, оскільки спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається що після затримання, 31.10.2018 ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , інтереси яких у подальшому захищала адвокат ОСОБА_11 , надали письмові пояснення та власноруч склали заяви про з`явлення зі зізнанням (т.3 а.с.21-24). Ці документи суд не приймає до уваги в якості доказів, утім їх зміст спростовує доводи захисника ОСОБА_13 щодо наявності відмінностей у позиціях обвинувачених на досудовому розслідуванні. Більш того, суд звертає увагу, що на досудовому розслідуванні обоє обвинувачених взагалі відмовилися надавати показання після вручення повідомлення про підозру, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України (т.3 а.с.67,75).

8.Повідомлення про підозру і обвинувальний акт не вручалися ОСОБА_6 ..

Такі твердження сторони захисту також є голослівними. В матеріалах кримінального провадження наявне письмове повідомлення ОСОБА_6 про підозру від 01.11.2018 року в якому міститься підпис обвинуваченого про вручення повідомлення про підозру та роз`яснення процесуальних прав (т.3 а.с.74). Дана процесуальна дія відбувалася за участі захисника.

Також в матеріалах кримінального провадження наявне письмове повідомлення ОСОБА_6 про зміну підозри від 29.11.2018 року, в якому міститься підпис обвинуваченого про вручення повідомлення про зміну підозри та роз`яснення процесуальних прав (т.3 а.с.122).

Твердження захисника про наявність розбіжностей, а саме, що 29.11.2018 року слідчий ОСОБА_26 не відвідувала слідчий ізолятор, в той час як слідчий ОСОБА_28 відвідувала установу 30.11.2018, суд не приймає до уваги. Дослідивши вказані процесуальні документи та надані стороною захисту відомості що відвідуваннями слідчим ОСОБА_28 слідчого ізолятора 30.11.2018 року, суд дійшов висновку, що ці розбіжності в частині дати розписки про вручення підозри та особи слідчого є технічними помилками, які не впливають на фактичні обставини та доведеність вини і права обвинуваченого.

Наявність вказаних розбіжностей не спростовує факту вручення ОСОБА_6 під розпис рішення слідчого від 29.11.2018 про зміну раніше повідомленої підозри ( т.3 а.с.122).

9.Затримання ОСОБА_6 відбулося всупереч вимогами КПКУ, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відповідні відомості.

Такі доводи сторони захисту є необґрунтованими. Суд вже надав вище оцінку недолікам реєстру матеріалів досудового розслідування, які не є істотними порушеннями та не впливають на допустимість доказів і законність процесуальних дій і рішень, та повторно звертає увагу сторони захисту, що реєстр носить інформативний характер.

10.Матеріали досудового розслідування обвинуваченому не відкривалися, обвинувальний акт не вручено.

Дані доводи у повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, в яких наявні:

-повідомлення ОСОБА_6 від 30.11.2018 за підписом слідчого ОСОБА_28 про завершення досудового розслідування (т.3 а.с.138). На даному повідомленні мітиться підпис ОСОБА_6 ;

-протокол надання Боровського доступу до матеріалів досудового розслідування слідчим ОСОБА_28 від 30.11.2018 року, в якому обвинувачений власноруч зазначив, що ознайомлений з матеріалами справи у повному обсязі (т.3 а.с.139);

- розписка ОСОБА_6 від 30.11.2018 року про отримання обвинувального акту з реєстром матеріалів.

Згідно із інформацією, наданою установою ОСІ21 на запит захисника, слідчий ОСОБА_28 30.11.2018 року відвідувала ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі.

Та обставина, що в протоколі надання доступу до матеріалів зазначено, що відкриття матеріалів відбувалося в приміщенні ОСОБА_38 , не впливає на достовірність і результати проведених процесуальних дій, оскільки очевидно це є технічною помилкою, пов`язаною, із використанням слідчим заздалегідь підготовлених шаблонів протоколів та інших документів.

11.В описі матеріалів справи зазначена постанова групи прокурорів під іншим номером справи.

Дійсно в описі матеріалів кримінального провадження №0002996 зазначено відомості про постанову про призначення групи прокурорів з іншим номером кримінального провадження.

Як суд зазначав вище, вказану постанову він не приймає до уваги, оскільки вона не містить обов`язкового реквізиту - підпису прокурора.

Водночас в ході судового розгляду прокурор, на спростування доводів сторони захисту, надав постанову від 01.11.2018 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002996 за підписом заступника керівника Одеської прокуратури ОСОБА_16 (том №4).

Достовірність вказаного процесуального рішення, яке не є доказом та було надано стороні захисту безпосередньо під час судового розгляду, підтверджується інформацією, що міститься в розширеному витягу про рух кримінального провадження №0002996, отриманому із Офісу Генерального прокурора за клопотанням сторони захисту. А саме, заступник керівника прокурора окружної прокуратури ОСОБА_16 . 01.11.2018 ухвалив процесуальне рішення про призначення групи прокурорів у складі ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ОСОБА_35 (т.4).

За таких обставин, відсутність в описі матеріалів справи відомостей про вказане процесуальне рішення, не становить порушення вимог ст. 290 КПКУ та не впливає на допустимість доказів.

12.Відсутня постанова про призначення прокурора для підтримання державного обвинувачення в суді, постанова про зміну прокурорів на прокурора ОСОБА_39 для підтримання обвинувачення є незаконною, оскільки не було постанови про створення групи прокурорів.

Такі твердження є надуманими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 37 КПКУ, яка регламентує порядок призначення та зміни грипу прокурорів, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті (ч.2 ст. 37 КПКУ).

Перевіркою матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 не встановлено порушень зазначених вимог закону щодо порядку призначення та зміни групи прокурорів.

В матеріалах справи наявні постанова про призначення групи прокурорів від 01.11.2018 (том 4), постанова керівника Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_40 від 07.03.2019 року про доручення здійснення підтримання державного обвинувачення прокурору ОСОБА_41 (том №1) та постанова за підписом в.о. заступника керівника Приморського окружної прокуратури від 31.08.2021 про зміну групи прокурорів (том №2).

Відповідно зазначених процесуальних рішень, у даному кримінальному провадженні до групи прокурорів входили усі прокурори, які приймали участь на досудовому розслідуванні та підтримували державне обвинувачення в суді. В тому числі ОСОБА_10 , ОСОБА_42 , ОСОБА_39 та ОСОБА_43 .

Доводи захисника про те, що керівник органу прокуратури мав ухвалити окреме процесуальне рішення щодо визначення групи прокурорів, які мають підтримувати державне обвинувачення в суді, не ґрунтується на положеннях діючого КПКУ.

13.Постанова про призначення групи слідчих винесена не уповноваженою особою - не керівником органу досудового розслідування, а т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського відділу поліції.

Суд не приймає до уваги дані твердження, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 39 КПКУ керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Згідно із п.8 ч.1 ст. 3 КПКУ керівник органу досудового розслідування це - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки та заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень, перший заступник або заступник Директора Державного бюро розслідувань, заступник директора територіального управління Державного бюро розслідувань, керівник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу органу Державного бюро розслідувань, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів органу Бюро економічної безпеки України, керівник Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, а також заступники зазначених посадових осіб, які діють у межах своїх повноважень.

Таким чином, в розумінні наведених положень ст. 3 КПКУ т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського відділу поліції ОСОБА_29 , яка соєю постановою від 03.10.2018 року призначила групу слідчих у даному кримінальному провадженні, є уповноваженою особою на ухвалення такого процесуального рішення, як заступник начальника слідчого відділення органу Національної поліції (т.3 а.с.5).

14.Протокол затримання ОСОБА_6 складено неуповноваженою особою - слідчим ОСОБА_28 , яка не входила до групи слідчих.

Дані безпідставні твердження захисника спростовуються постановою т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського відділу поліції ОСОБА_29 від 31.10.2018, згідно із якою у кримінальному провадженні №0002996 від 31.10.2018 року призначено групу слідчих, до якої в тому числі входила ОСОБА_28 та ОСОБА_26 (т.3 а.с. 5).

15. ОСОБА_6 було затримано всупереч вимогам ст. 208 КПКУ, оскільки затримання відбулося не відразу та не на місці вчинення злочину.

Суд такі доводи сторони захисту теж вважає необґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст. 208 КПКУ уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, злочин було вчинено ОСОБА_6 31.10.2018 о 17 годині в м.Одесі по вул. Французький бульвар 85/6.

Відповідно до протоколу від 31.10.2018 року (т.3 а.с.37), складеного слідчим ОСОБА_28 , ОСОБА_6 був затриманий цієї ж доби о 22 годині 30 хвилин на Старосінній площі в м.Одесі, тобто на відстані більше 3 кілометрів від місця події, на подолання якої потрібно не менше 30 хвилин.

Обставини фактичного затримання встановлено із показань оперуповноваженого Шевченківського відділу поліції у м.Одесі ОСОБА_25 , який пояснив у суді, що 31.10.2018 року він отримав інформацію про відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_20 , після чого приймав участь у розкритті даного злочину. Спочатку було затримано ОСОБА_19 , який пояснив, що інший співучасник перебуває в районі залізничного вокзалу м.Одеси. Після прибуття в район залізничного вокзалу, ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_6 , як на співучасника злочину.

Таким чином із наведеного вбачається, що ОСОБА_44 було затримано під час переслідування приблизно через п`ять годин після вчинення злочину, оскільки на нього безпосередньо вказав співучасник ОСОБА_19 .

Положеннями ст. 208 КПКУ не встановлені конкретні часові межі для затримання особи. В них зазначено, що може бути затримана особа, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Суд вважає, що в даному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, поведінку ОСОБА_6 , який залишив місце події та перебував в районі залізничного вокзалу, приймаючи до уваги що на нього вказав ОСОБА_19 , та те що затримання відбулося в межах однієї доби і для цього необхідно було здійснювати розшукові заходи, не було порушено вимоги ст. 208 КПКУ.

16.Затримання ОСОБА_6 і його обшук проведено без понятих і захисника.

Суд критично оцінює дані доводи сторони захисту.

По-перше, КПКУ не передбачено участі понятих чи захисника під час затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

По-друге, як вбачається зі змісту протоколу затримання від 31.10.2018, під час його складання був присутній захисник за призначенням, що спростовує доводи сторони захисту у повному обсязі ( т.3 а.с.37-39).

17.Повідомленя про підозру ОСОБА_6 вручено не уповноваженою особою - слідчим ОСОБА_28 .

Дані твердження не відповідають дійсності, оскільки як суд зазначав вище, слідчий ОСОБА_28 на підставі постанови т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського відділу поліції ОСОБА_29 від 31.10.2018 у кримінальному провадженні №0002996 від 31.10.2018 року входила до складу групи слідчих (т.3 а.с. 5).

18.Слідчий ОСОБА_28 повідомила про підозру ОСОБА_6 і ОСОБА_19 1.11.2018 року і допитала останнього, утім в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо часу вручення підозри і допиту обвинувачених.

Такі доводи захисника ОСОБА_13 ґрунтуються на недоліках реєстру матеріалів досудового розслідування, оцінку яким суд надавав вище. Дані порушення не є істотними, не впливають на допустимість отриманих доказів та не свідчать про порушення права на захист.

19.Додатковий допит потерпілого ОСОБА_16 проведено після відкриття матеріалів сторонам кримінального провадження.

Дані доводи є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу додатковий допит потерпілого ОСОБА_16 було проведено слідчим ОСОБА_26 20.11.2018 року, в той час як повідомлення про відкриття матеріалів кримінального провадження здійснено 30.11.2018 (т3. а.с. 112,138).

20.В справі з розгляду питання про обрання запобіжного заходу від 2.11.2018 року відсутній номер провадження, прізвища і підпис потерпілого та інші обов`язкові реквізити.

Суд вважає, що зазначені обставини жодними чином не впливають на доведеність вини ОСОБА_6 і допустимість доказів.

21.Наявні невідповідності щодо часу в протоколі огляду місця події і реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Суд вкотре звертає увагу, що такі доводи захисника ОСОБА_13 ґрунтуються на недоліках реєстру матеріалів досудового розслідування, оцінку яким надано вище. Дані порушення мають місце, утім не є істотними, не впливають на допустимість отриманих доказів та не свідчать про порушення права на захист.

22.Порушено процедуру взяття під вартою і продовження строків тримання під вартою.

Суд, не вдається в оцінку зазначених процедур, оскільки вони жодним чином не впливають на ухвалення остаточного рішення по суті висунутого обвинувачення. Крім цього, суд звертає увагу сторони захисту, що під час судового розгляду значна кількість рішень про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою піддавалася ревізії апеляційним судом.

23.Не було висунуто обґрунтованої підозри і обвинувачення.

Такі твердження не ґрунтуються на матеріалах справи, в яких наявні письмове повідомлення про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та обвинувальний акт.

Оцінку обґрунтованості підозри надав слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідність обвинувального акту вимогам КПКУ перевірена судом у підготовчому судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог ст. 291 КПКУ обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Перевіркою встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 ККУ, загалом відповідає вимогам КПКУ, підстав для його повернення прокурору не було.

Зазначене у обвинувальному акті формулювання обвинувачення є конкретним, фактичні обставини кримінального правопорушення викладені такими, які прокурор вважав встановленими. Зміст обвинувального акту дає підстави вважати, що стороні захисту мало бути зрозуміло суть викладеного обвинувачення, від якого необхідно захищатися. А тому порушення права на захист не вбачається.

24.В реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено, що 30.11.2018 року слідчий ОСОБА_26 вручила підозру за ч.2 ст. 186 ККУ, з відміткою про вручення 29.11.2018 року слідчим ОСОБА_28 , утім згідно із відповіді із Одеського слідчого ізолятора 29.11.2018 року ОСОБА_6 не доставляли до органів поліції.

Оцінку цим неузгодженостям суд надав вище та вважає їх такими, що пов`язані із недбалістю слідчих під час складання чи заповнення протоколів про проведення слідчих і процесуальних дій а також процесуальних документів в реєстру матеріалів досудового розслідування, який носить інформативний характер.

25.В реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено, що обвинувальний акт ОСОБА_6 вручено 30.11.2018 року за ч.2 ст. 186 ККУ слідчим ОСОБА_28 , утім в матеріалах справи наявний обвинувальний акт за ч.2 ст. 187 ККУ, підписаний слідчим ОСОБА_26 , яка того дня не відвідувала ОСІ.

Оцінку цим невідповідностям суд також надав раніше та вважає їх такими, що пов`язані із недбалістю слідчих під час складання чи заповнення протоколів про проведення слідчих і процесуальних дій а також процесуальних документів і реєстру матеріалів.

26.Доручення на відкриття матеріалів досудового розслідування надано прокурором ОСОБА_45 слідчому ОСОБА_26 , проте повідомлення і протокол склала слідчий ОСОБА_28 .

На думку суду, враховуючи, що слідчий ОСОБА_28 , входила до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, то в даному випадку не допущено істотних порушень вимог КПКУ. Яким чином дане не істотне порушення вплинуло на реалізацію прав стороною захисту і на справедливість процесу, сторона захисту не зазначає.

27.Протокол затримання Боровського складений до внесення відомостей до ЄРДР та за відсутності захисника.

Такі твердження сторони захисту теж є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно із витягу із ЄДРДР 31.10.2018 року о 20:20 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 ККУ, у кримінальному провадженні №0002996. Органом досудового розслідування зазначено Шевченківське ВП Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області. До групи слідчих, в тому числі, включені слідчі ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які в подальшому приймали участь у досудовому розслідуванні (а.с.1 тому №3).

Водночас згідно із протоколом затримання ОСОБА_6 (т.3 а.с.37), останній був затриманий 31.10.2018 року о 22 годині 30 хвилин. Тобто майже через дві години після внесення відомостей до ЄРДР.

Суд вважає, що таким чином сторона захисту намагається маніпулювати, звертаючи увагу на час реєстрації провадження (23:25 хв.), а не на час внесення відомостей до ЄРДР (20:20 хв.).

Відповідно до ч.2 ст. 214 КПКУ досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд звертає увагу, що внесення слідчим, прокурором відомостей до ЄРДР і реєстрація кримінального провадження в автоматизованій системі відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення - є різними діями, які завжди не збігаються у часі та відомості про які окремо зазначаються у витягу з ЄРДР.

28.Протокол пред`явлення для впізнання ОСОБА_6 складений без участі адвоката, відомості про нього в реєстрі матеріалів відсутні.

Суд критично оцінює такі доводи сторони захисту, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться, хоча і без повних реквізитів, утім достатні відомості, які дозволяють зробити висновок про таку слідчу дію, як пред`явлення особи для впізнання. Такі відомості узгоджуються із матеріалами справи, з яких вбачається, що 01.11.2018 потерпілому ОСОБА_16 були пред`явлені для впізнання затримані ОСОБА_6 та ОСОБА_19 .

На чому ґрунтуються доводи захисника про обов`язкову участь захисника під час такої слідчої дії не зрозуміло, оскільки діючий КПКУ таких положень не містить.

29.Протокол огляду місця події за участю ОСОБА_19 складався 01.11.18 о16-16г.50 хв. без участі адвокатів, а вилучені речові докази належним чином не упаковані. Водночас згідно реєстру огляд проведено о 10.20 - 10. 40 годині.

Суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки діючий КПКУ не передбачає обов`язкової участі захисника під час огляду місця події за участі підозрюваної особи у кримінальному провадженні, в якому участь не є обов`язковою.

Оцінку розбіжностям у реєстрі матеріалів досудового розслідування суд надав вище.

Щодо належного пакування речових доказів - сторона захисту не зазначає як це пов`язано із достовірністю відомостей, які вони містять, і яким чином вплинуло на результати досудового розслідування та реалізацію права на захист.

Крім цього, суд під час огляду в судовому засіданні не встановив істотних порушень порядку пакування речових доказів, на яких були наявні бірки з відповідними позначеннями від 08.11.2018 року, тобто в день коли вони оглядалися слідчим за участю понятих та ухвалювалося рішення про долучення речових доказів (а.с. 100-111 т.3). Відсутність на бірках прізвища слідчого чи понятих, за умови що надані речові докази відповідали опису в протоколі огляду та протоколі затримання, не вливає на допустимість даних доказів.

Також доводи захисника ОСОБА_13 щодо недопустимості усіх речових доказів зводяться до того, що під час огляду в суді речей, які були вилучені 31.10.2018 року під час затримання у ОСОБА_19 (рюкзак з речами), буди наявні інші речі, як то дисконтні картки, станок для бриття, паспорт на ім`я ОСОБА_46 , інші невпізнані предмети, що не зазначені в протоколі затримання і протоколі огляду речових доказів. Такі доводи суд теж відхиляє, оскільки наявність серед речей у рюкзаку затриманого предметів, які очевидно не представляли інтерес для слідства, не спростовує факт вилучення та приєднання до матеріалів справи у спосіб, передбачений законом, речових доказів.

Суд вважає, що наявність серед речових доказів предметів, які хоча фактично вилучалися, утім не оглядалися слідчим і не приєднувалися до матеріалів справи не є істотним порушенням.

Щодо вказаних речових доказів не проводилися експертні дослідження, що виключає можливість спотворення даних чи похідних доказів.

Тому суд не бере до уваги зазначені твердження сторони захисту щодо недопустимості усіх речових доказів, як необґрунтовані.

Щодо речового доказу - ножа, вилученого у ОСОБА_19 під час затримання, не проведено експертизу з метою з`ясування чи відноситься від до холодної зброї. Дана обставина, на думку захисника, впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд не погоджується з цими доводами захисника з огляду на таке.

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного, зокрема, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.

При цьому форма висловлення погрози не обмежується конкретними словами про можливе застосування насильства, вона має місце й тоді, коли винна особа, зокрема, своїми жестами, демонстрацією зброї або інших предметів, які потерпілий об`єктивно може розцінити як такі, що при їх застосуванні його здоров`ю чи життю загрожуватиме небезпека, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, то ця погроза буде реалізована, а в потерпілого дійсно таке враження склалося.

Потерпілий ОСОБА_47 під час допиту в суді та на досудовому розслідуванні чітко і послідовно вказував, що обвинувачені по черзі погрожували йому застосуванням одного і того ж ножа, при цьому перерізали ремінь сумки та пошкодили ножом його одяг.

Підстав сумніватися в показаннях потерпілого у суду не має, оскільки ці показання є послідовними й узгоджуються між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що обвинувачені, маючи при собі ножа, здійснили зненацька, у нелюдному місці, напад на потерпілого, тримаючи по черзі в руках ніж, таким чином демонструючи його потерпілому, що останній об`єктивно сприйняв як реальну загрозу.

Тому за вказаних установлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії особи за ч. 2 ст.187 КК України кваліфіковано стороною обвинувачення правильно.

Водночас в даному випадку немає жодного значення для кваліфікації дій обвинуваченого чи є застосоване знаряддя злочину у вигляді ножа холодною зброєю. А тому проведення такої експертизи не є обов`язковим.

31.Вручення зміненої підозри 29.11.18 року не було, оскільки слідчий цього дня не відвідував слідчий ізолятор.

Даним доводам суд надав оцінку вище, погоджується із тим, що в процесуальних документах наявні деякі невідповідності щодо часу, місця і особи, яка проводила процесуальну дію. Утім судом встановлено що такі розбіжності викликані недбалістю слідчих при заповненні протоколів та не спростовують факту, в даному випадку вручення повідомлення про зміну підозри, який засвідчив своїм підписом обвинувачений ОСОБА_6 .

Доводи сторони захисту про те, що підписи обвинуваченого у процесуальних документах є підробленими є голослівними та не підтверджені будь-якими доказами, окрім слів. Під час огляду матеріалів кримінального провадження в суді не встановлено очевидних ознак підробки в документах підписів ОСОБА_6 .

32.Протокол про надання тимчасового доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 начебто складений в приміщенні Шевченківського ВП, куди обвинувачений не доставлявся, та складений в один час із протоколом відкриття матеріалів потерпілому ОСОБА_16 .

Щодо місця складання вказаного протоколу суд виклав свої висновки раніше та не вважає за доцільне повторюватися.

Щодо часу складання зазначених документів, який співпадає, то це є додатковим доказом недбалості і неуважності слідчого. Утім дана обставина не спростовує достовірності змісту протоколів щодо їх суті і результатів проведеної процесуальної дії.

33.Сторона захисту звертає увагу, що розписка ОСОБА_6 від 30.11.18 року про отримання копії обвинувального акту є підробленою, оскільки прокурор ОСОБА_45 того дня не відвідував ОСІ21, відповідне доручення прокурором було надано слідчому ОСОБА_48 , також був відсутній адвокат.

Судом встановлено, що в матеріалах справи (т.3 а.с.150) дійсно міститься розписка від 30.11.2018 року за підписом ОСОБА_6 про отримання копій обвинувального акту та матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

В статті 293 КПКУ зазначається, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.

Водночас законодавець не конкретизував чи має таку процесуальну дію виконати прокурор особисто чи вправі доручити іншим уповноваженим особам.

В загальній нормі права - п.4 ч.2 ст. 36 КПКУ передбачено право прокурора доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

В матеріалах справи наявне доручення прокурора від 30.11.2018 слідчому ОСОБА_26 про відкриття матеріалів досудового розслідування та вручення копій документів підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_19 (т.3 а.с.132).

Згідно із процесуальними документами та відповіді із ОСІ-21, цього ж дня слідчий ОСОБА_28 відвідувала слідчий ізолятор, при цьому очевидно виконувала вимоги ст. 290, 293 КПКУ.

Відповідно до положень КПУ участь захисника при врученні обвинувального акту не є обов`язковою.

За таких обставин, суд не зважаючи на встановлені порушення вимог ст. 293 КПКУ щодо суб`єкта, який має вручати підозрюваній особі обвинувальний акт, не вбачає істотних порушень КПКУ, які б призвели порушення права на захист чи мали наслідком недопустимість отриманих доказів. Тому відхиляє зазначені доводи сторони захисту.

34.В матеріалах справи наявні два протоколи огляду предметів від 08.11.2018, складені в один час слідчими ОСОБА_26 та ОСОБА_28 , в яких наявні істотні суперечності щодо предмету огляду.

Дані твердження є безпідставними, оскільки відповідно протоколів огляду від 08.11.2018 (т.3 а.с.104,107) слідчим ОСОБА_28 проводився огляд речей, які були вилучені 01.11.2018 під час огляду неподалік місця події злочину за участю ОСОБА_19 , в той час як слідчий ОСОБА_26 провів огляд рюкзака з ножом, які були вилучені 31.10.2018 під час затримання ОСОБА_19 .

35.Протокол впізнання ОСОБА_6 є підробленим оскільки потерпілий заперечував проведення впізнання того дня та в додатках до протоколу на фотознімках відсутні поняті. Крім цього в реєстрі матеріалів не зазначено кого саме впізнавали.

Суд не приймає дані доводи до уваги з огляду на наступне.

По-перше, щодо недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування суд висловив свою позицію вище та не вважає повторно оцінювати аналогічні обставини.

По-друге, та обставина, що на фотознімках до протоколу впізнання потерпілим ОСОБА_16 затриманого ОСОБА_6 від 01.11.2018 ( а.с.45 т.3) відсутні зображення потерпілих - не спростовує результатів даної слідчої дії. Протокол впізнання відповідає загальним вимогам КПКУ, в ньому наявні прізвища усіх учасників слідчої дії та їх підписи. Будь-яких сумнівів у достовірності відомостей, які в ньому містяться, - не виникає.

36.Підписи ОСОБА_6 в матеріалах кримінального провадження є підробленими.

Такі твердження сторони захисту є безпідставними, голослівними та не ґрунтуються на будь-яких об`єктивних даних. Під час дослідження матеріалів кримінального провадження в суді не встановлено очевидних ознак підробки в наявних документах підписів ОСОБА_6 .

37. захист вважає, що навіть за умови допустимості, наявних доказів недостатньо для ухвалення обвинувального вироку, оскільки фактично все обвинувачення ґрунтується лише не показаннях потерпілого ОСОБА_16 і впізнанні ним обвинуваченого.

Оцінка доказів з точки зору їх належності, допустимості і достатності для встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 ККУ, надана судом в розділі «аналіз доказів».

За епізодом звинувачення ОСОБА_6 у відкритому заволодінні майна потерпілого ОСОБА_17 , кваліфікованим за ч.2 ст.186 КК України, сторона захисту наполягає на наступному.

1.Причетність ОСОБА_6 не доведена достатніми і допустимими доказами.

Оцінка доказів з точки зору їх належності, допустимості і достатності для встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 ККУ, надана судом в розділі «аналіз доказів».

2.Відомості, що містяться на відеозапису з місця події, не надають можливості ідентифікувати особу, яка вчинила злочин.

З цього приводу суд встановив наступне. Дійсно відеозапис з місця події злочину, який двічі переглянуто в судовому засіданні, не надає можливості, за відсутності висновка експерта чітко ідентифікувати особу, яка відкрито заволоділа майном потерпілого ОСОБА_17 .

Утім аналіз показань потерпілого, письмових доказів та відомостей, що містяться в протоколі затримання ОСОБА_6 , дає підстави виснувати, що на вказаному відеозаписі зображений саме обвинувачений, а не інша особа.

Так, потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що під час дрімання на лавці на Аркадіївській алеї в м.Одесі, до нього приблизилася особа, яка вирвала з рук мобільний телефон, після чого почала втікати. Він побіг за грабіжником, кричав йому вслід, та невдовзі зупинив і особисто вилучив викрадений мобільний телефон, після чого особу було передано працівникам поліції. Під час допиту в суді потерпілий вказав на ОСОБА_6 .

На відеозапису з камер відео спостереження, розташованих на фасаді будівель Аркадійської алеї в м.Одесі зафіксовано момент вчинення злочину особою, яка схожа на ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2021 року, потерпілий ОСОБА_24 впізнав особу під номером 1? тобто ОСОБА_6 , як особу, яка в ранковий час шляхом ривка викрала належний йому телефон «Iphone7», за зростом? статурою та рисами обличчя.

Згідно із протоколом затримання від 15.08.2021 року у ОСОБА_6 під час затримання вилучено мобільний телефон марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 . Зазначений мобільний телефон належав потерпілому ОСОБА_17 .

Наведене у сукупності свідчить про те, що на відеозапису з місця події зафіксовано саме ОСОБА_6 а не іншу особу.

3.Речовий доказ -предмет злочину у вигляді мобільного телефону марки «Айфон7» не може вважатися допустимим доказом, оскільки згідно показань потерпілого він був вилучений ним особисто під час переслідування ОСОБА_6 . Водночас, згідно протоколу затримання, даний речовий доказ був вилучений слідчим під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПКУ.

Суд не погоджується із такими доводами сторони захисту, з огляду на наступне.

Встановлено, що потерпілий ОСОБА_17 після відкритого викрадення майна відразу здійснив переслідування і затримання обвинуваченого ОСОБА_6 . Останній мав при собі викрадений мобільний телефон. Та обставина що у протоколі затримання і показаннях ОСОБА_17 наявні розбіжності щодо обставин вилучення предмету злочину, не спростовує факт наявності у володінні ОСОБА_6 викраденого мобільного телефону одразу після вчинення злочину та затримання. Факт затримання обвинуваченого зафіксовано у відповідному протоколі. Потерпілий впізнав його під час пред`явлення за фотознімками та в суді. Подію злочину зафіксовано камерами відеоспостереження, відеозапис який долучено до матеріалів справи, дає можливість об`єктивно з`ясувати обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до наступних висновків щодо доводів сторони захисту.

Загалом доводи сторони захисту зводяться до наступного:

1.Сторона обвинувачення не довела належними, достатніми і допустимими доказами причетність ОСОБА_6 до інкримінованих злочинів.

2.Під час досудового розслідування допущено численні істотні порушення кримінального процесуального законодавства, зокрема, досудове розслідування та процесуальне керівництво проведено неуповноваженими особами; грубо порушено право обвинуваченого на захист; стороні захисту не відкриті матеріали кримінального провадження, що має наслідком недопустимість отриманих доказів.

3.Наявні розбіжності між матеріалами справи та реєстром матеріалів досудового розслідування щодо часу і місця проведення процесуальних дій та осіб, які їх здійснили, що має наслідком недопустимість доказів.

Щодо пункту першого доводів сторони захисту.

Суд провів детальний аналіз кожного доказу та їх сукупності з точки зору допустимості, належності, взаємозв`язку і достатності, та прийшов до висновку, що в даному кримінальному провадженні поза розумним сумнівом доведено як подію злочинів, так і особу, яка їх вчинила - ОСОБА_6 . Детальний аналіз доказів наведено у вироку вище.

Щодо пункту другого доводів сторони захисту.

Доводи стороно захисту про те, що під час досудового розслідування допущено чисельні істотні порушення кримінального процесуального законодавства, зокрема, досудове розслідування та процесуальне керівництво проведено неуповноваженими особами; грубо порушено право обвинуваченого на захист; стороні захисту не відкриті матеріали кримінального провадження - спростовані у повному обсязі наданими матеріалами кримінального провадження, з якими сторона захисту була ознайомлена.

Щодо пункту третього доводів сторони захисту.

В матеріалах справи дійсно наявні окремі розбіжності між матеріалами справи та реєстром матеріалів досудового розслідування щодо часу і місця проведення процесуальних дій та осіб, які їх здійснили, тощо.

Обґрунтовану оцінку даним обставинам суд теж надав у даному вироку. При цьому звернув увагу, що реєстр матеріалів досудового розслідування не слід ототожнювати з описом матеріалів досудового розслідування і на підставі його дослідження робити висновок про не відкриття матеріалів досудового розслідування після його завершення чи фальсифікації доказів.

Головним призначенням цього додатку до обвинувального акту є надання відомостей стосовно ключових рішень у кримінальному провадженні. Така правова позиція міститься у рішенні ВС ККС від 23.11.2022 року у справі № 373/108/16-к.

Суд встановив, що такі порушення, хоча і мали місце, утім не є істотними, оскільки не призвели до істотних негативних наслідків, порушення права на захист та не мають наслідком недопустимість отриманих доказів.

Як неодноразово виснував у своїх рішеннях Верховний Суд, для оцінки допустимості або недопустимості отриманих доказів, слід виходити з того, чи були додержані в ході проведення слідчої дії фундаментальні права затриманої особи і, якщо такі права були порушені, то чи є таке порушення істотним у значенні положень, викладених у ч.1 ст. 87 КПКУ, тобто таким, що підриває справедливість судового процесу в цілому.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду. Навіть поводження, заборонене ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно прямо не призвело до отримання доказів, не порушує питання про додержання гарантій справедливого розгляду обвинувачення. Отже, вирішуючи питання про те, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити, що отримані докази є результатом такого порушення. Такий висновок сформульовано у Постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 712/2374/18, провадження № 51-2166км21.

У даному кримінальному провадженні під час повного, об`єктивного та всебічного судового розгляду не встановлено доказів того, що були допущені істотні порушення вимог КПКУ, які спростовують результати проведених слідчих та процесуальних дій.

В даному конкретному випадку невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПКУ та помилки в процесуальних документах жодним чином не могли вплинути на результати слідчих і процесуальних дій. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що хоча в матеріалах кримінального провадження наявні окремі розбіжності між матеріалами справи та реєстром матеріалів досудового розслідування щодо часу і місця проведення процесуальних дій та осіб, які їх здійснили, тощо, утім за обставин цієї справи, в суду немає підстав вважати, що отримані доказі були отримані саме внаслідок таких порушень.

Щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

ОСОБА_6 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, з базовою середньою освітою, не одружений, мешкає у м.Первоймаськ Миколаївської області разом з матір`ю, позитивно характеризується, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, утім не має судимостей. Так, за вироком Первомайського районного суду Миколаївської області від 29.02.2024 року ОСОБА_6 було засуджено за вчинення діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 ККУ, до покарання у виді 6 років позбавлення волі, яке в подальшому було декриміналізовано.

Щодо поведінки обвинуваченого. Під час кримінального провадження за ч.2 ст. 187 ККУ 02.04.2020 року, зважаючи на те, що обвинувачені утримувалися під вартою понад рік і шість місяців, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінив обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_19 запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПКУ.

Після цього за клопотанням ОСОБА_6 судові засідання за його участі проводилися в режимі відеоконференції, в той час як ОСОБА_19 порушив покладені обов`язки і перестав з`являтися за викликами до суду. Водночас 15.08.2021 року ОСОБА_6 вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 ККУ, у зв`язку із чим відносно нього судом був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 45400 гривень. 03.02.2022 року у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_6 був звільнений з під варти. Наступні засідання обвинувачений просив проводити в режимі відеоконференції і таке клопотання суд задовольнив, враховуючи воєнний стан та місце проживання обвинуваченого. В подальшому судові засідання неодноразово відкладалися з причин повітряних тривог чи відсутності можливості проведення відеоконференції. 23.05.2023 року та 16.08.2023 відеоконференція не відбулася з причин технічної неспроможності її проведення. 18.09.2023 та 30.10.2023 року ОСОБА_6 двічі не з`явився в судові засідання, не заявив клопотань про участь в режимі відеоконференції, ухвала про його примусовий привід не була виконана, тому обвинуваченого було оголошено у розшук. Вироком Первомайського районного суду Миколаївської області від 29.02.2024 року ОСОБА_6 було засуджено за вчинення діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 ККУ, до покарання у виді 6 років позбавлення волі, яке в подальшому було декриміналізовано.

Усі клопотання обвинуваченого про проведення судових засідань в режимі відеоконференції суд задовольнив, утім проведення відеоконференцій в багатьох випадках виявилось неможливим з різних причини: відсутність електропостачання в приміщенні суду, повітряні тривоги, неявка обвинуваченого, тощо. Водночас суд звертав увагу сторони захисту на те, що ризики технічної неможливості проведення відеоконференція несе сторона, яка заявила таке клопотання, тобто ОСОБА_6 .

Таким чином, наведені обставини у їх сукупності свідчать про неналежне невиконання обвинуваченим під час кримінального провадження одного із головних обов`язків: прибувати за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд.

Недотримання ОСОБА_6 такого обов`язку а також вчинення ним під час перебування на волі іншого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 ККУ, а також декриміналізованого діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 ККУ, свідчать про те, що обвинувачений не має бажання і не здатний виправитися без умов ізоляції від суспільства.

Наведені обставини щодо поведінки обвинуваченого суд враховує під час обрання виду та міри покарання.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обвинувачений не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не визнав цивільний позов, не вибачився перед потерпілими і не усунув заподіяну майнову шкоду потерпілому ОСОБА_16 .

Потерпілі в частині призначення обвинуваченому покарання покладалися на розсуд суду, ОСОБА_16 поданий цивільний позов, який підтримав у повному обсязі.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачених ст. 66 ККУ, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст.67 ККУ, також не встановлено.

Водночас, вирішуючи питання про вид покарання судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

З огляду на викладене, враховуючи суспільну небезпеку і тяжкість вчинених злочинів, які є тяжкими, наявність наслідків у вигляді невідшкодованої шкоди потерпілому ОСОБА_16 , особу обвинуваченого, який двічі вчинив тяжкі злочини, у тому числі після зміни запобіжного заходу вчинив діяння, карність якого усунута законом, приймаючи до уваги його ставлення до вчиненого - не визнав вину, не розкаявся, не вибачився перед потерпілими і не відшкодував завдані збитки, з огляду на відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначит и ОСОБА_6 за вчинені ним кримінальні правопорушення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187 ККУ, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових злочинів. Остаточне покарання визначається із урахуванням принципів, передбачених ст. 70 ККУ.

Підстав для застосування дії ст. 69 ККУ та призначення покарання нижче від нижчої межі, судом не встановлено, оскільки обвинувачений, за наявності неспростовних доказів, не визнав свою винуватість, не вибачився перед потерпілими та не відшкодував завдану шкоду. Виключних обставин, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених тяжких злочинів, судом не встановлено. Більш того, ОСОБА_6 не виправдав довіру до суду, та після зміни запобіжного заходу на більш м`який, двічі вчинив кримінально-карні (на той час) діяння і не виконав належним чином покладені процесуальні обов`язки щодо явки до суду.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Зважаючи на всі зазначені вище обставини, ретельно проаналізувавши поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочинів, приймаючи до уваги його невизнання вини, та намір у винного уникнути кримінальної відповідальності, зваживши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання щодо призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо цивільного позову потерпілого.

Потерпілим ОСОБА_16 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди у розмірі 1565 гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог потерпілий посилається на наступне.

ОСОБА_6 разом з ОСОБА_19 , діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом вчинення нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для його життя та здоров`я, заволоділи належним йому майном, а також пошкодили його та тим самим спричинили йому майнову шкоду, тобто скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України.

Крім того, внаслідок неправомірних дій обвинувачених, у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді забою м`яких тканин обличчя із синцями і саднами обох повік лівого та правого ока, саден на голові і тілі він зазнав фізичний біль, а також сильні душевні переживання та страждання під час нападу. У зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями обвинуваченими, йому було понівечено обличчя, а тому відбулися вимушені зміни в житті. Так, повністю змінився його звичний спосіб життя на час поки обличчя заживало (два тижні), а саме неможливістю працювати та через отримання ударів по голові, періодично відчував головні болі та погано себе почував. Також, внаслідок злочинних дій обвинувачених, він отримав психологічні травми, у зв`язку з чим втратив нормальний сон, прокидався від нічних кошмарів, навіяних спогадами про подію 31.10.2018 року, потерпілий постійно перебував у стані страху за своє життя, оскільки у кожній незнайомій людині бачив потенційного злочинця. Це в свою чергу негативно вплинуло і на його роботу, яка пов`язана з постійними контактами з незнайомим людьми - покупцями. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, позивач визначає розмір моральної шкоди у сумі 100 000 (сто тисяч ) гривень.

Суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Завдання майнової та моральної шкоди потерпілому знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_6 , вказаними у вироку.

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Частинами 4-5 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, що стосується розміру моральної шкоди, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Як убачається з пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом враховано характер отриманих ушкоджень здоров`я потерпілим, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, почуття образи, обурення, що обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

При цьому потерпілий, окрім фізичного болю, зазначав моральних страждань, оскільки змінився на певний період часу його звичний спосіб життя, він був вимушений звертатися до правоохоронних органів та домагатися відновлення справедливості і захисту порушених прав під час кримінального провадження тривалий час.

Тому суд вважає співмірним заподіяній моральній шкоді стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого грошових коштів у сумі 40 000 гривень.

Позовні вимоги потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_16 про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди у розмірі 1565 гривень суд також задовольняє частково, оскільки матеріалами кримінального провадження доведено завдання майнової шкоди потерпілому внаслідок протиправного заволодіння його майном у сумі 1000 гривень.

Відповідно до ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо інших питань.

Підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

З приводу внесеної застави, судом встановлено наступне.

07.10.2021 року ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_49 в рамках кримінального провадження №0000585 від 15.08.2021 року за ч.2 ст.186 КК України у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено. Клопотання прокурора задоволено та обрано стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_6 визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень з покладенням на обвинуваченого строком на 2 (два) місяці обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися з м. Одеса без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Зазначене кримінальне провадження направлено судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 для вирішення питання про об`єднання із кримінальним провадженням відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002996 від 31.10.2018 відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України (судове провадження № 1-кп/522/176/21, справа № 522/21446/18).

01 грудня 2021 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб.

Крім того визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів дляпрацездатних осіб, що становить 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.

28.01.2022 судом за клопотанням прокурора продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 терміном на два місяці, тобто до 28.03.2022 включно без зміни розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, обраної згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2021 року, яку було внесено громадянкою ОСОБА_50 01.02.2022 року на депозитний рахунку ТУ ДСА України в Одеській області.

03.02.2022 року згідно листа начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 звільнено з-під варти під заставу 45400 гривень, згідно ухвали Приморського районного суду від 01.12.2021 року.

23.02.2022 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою усіх учасників процесу.

06.04.2022 року та 05.08.2022 року судові засідання не відбулося у зв`язку із неявкою учасників процесу, що пов`язано із повномасштабним вторгненням РФ.

19.09.2022 року в судовому засіданні встановлено порядок дослідження доказів.

07.11.2022 року головуючий суддя перебував на лікарняному.

08.12.2022 року обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Суд визнав його явку обов`язковою, у зв`язку із чим відклав розгляд справи.

31.01.2023 року судове засідання не відбулося у зв`язку із відсутністю енергопостачання.

02.02.2023 та 03.03.2023 року судові засідання відкладено з причин повітряної тривоги.

06.04.2023 року обвинувачений в судове засідання не з`явився, суд ухвалив рішення провести наступне засідання в режимі відеоконфренції за його письмовим клопотанням.

23.05.2023 року судове засідання відкладено у зв`язку із неможливістю проведення відеконференції з Первомайським районним судом.

26.06.2023 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою обвинуваченого.

16.08.2023 року судове засідання відкладено із неявкою обвинуваченого. Останній повідомив захисника, що у Первомайському районному суді відсутнє електропостачання. Головуючий останній раз попередив сторону захисту щодо невиконання обов`язку про явку до суду.

18.09.2023 року обвинувачений вчергове не з`явився до суду, за клопотанням прокурора ухвалено рішення про його примусовий привід.

30.10.2023 року обвинувачений не з`явився в судове засідання, ухвала суду про його примусовий привід не виконана. За клопотанням прокурора суд ухвалив рішення оголосити розшук ОСОБА_6 та зупинити провадження по справі.

Суд вважає, що ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про виклик у вказані судові засідання, оскільки безпосередньо викликався секретарем за допомогою засобів телефонного зв`язку чи через захисника. Крім того, інформація про дату судових засідань оприлюднювалася на сайті судової влади і обвинувачений, який тривалий час перебував під кримінальними переслідуваннями, з точки зору розсудливої людини, мав цікавитися перебігом судових засідань. Крім цього, про належне повідомлення, свідчать клопотання ОСОБА_6 щодо проведення судових засідань в режимі відеоконференцій. Водночас більшість судових засідань в режимі відеоконференції не відбулася з причин технічної неспроможності, повітряних тривого, тощо, і такі ризики неможливості участі в судовому засіданні несла сторона, яка ініціювала участь в режимі відеоконференцзвязку. Водночас рішення суду щодо обов`язкової безпосередньої участі в судовому засіданні сторона захисту в особі ОСОБА_6 ігнорувала.

В судовому засіданні від 23.01.2024 року кримінальні провадження №0000585 від 15.08.2021 №0002996 від 31.10.2018 року за ч.2 ст.187, за ч.2 ст.186 КК України об`єднані в одне провадження.

Згодом судом встановлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.02.2024р., ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою та взято під варту в залі суду. За клопотанням прокурора ухвалою від 22.04.2024 року судом винесено ухвалу про етапування ОСОБА_6 з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з метою його участі у розгляді кримінальних проваджень за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Згідно ч.8 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч.7 ст. 42 КПКУ обвинувачений зобов`язаний:

1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб;

2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Детальний аналіз перебігу судових засідань після внесення заставодавцем ОСОБА_50 застави за ОСОБА_6 та звільнення останнього з під варти 03.02.2022 року, свідчить про неналежне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст. 42, ч.5 ст.194 КПК України, оскільки він неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, а проведення певної кількості судових засідань було неможливим з технічних причин, крім того в цей час обвинувачений вчинив діяння, передбачене ч.4 ст. 185 ККУ.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права обвинуваченого на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останній, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`являвся, суд оцінює таку поведінку, як невиконання процесуальних обов`язків.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Тому на підставі положень ч.8 ст. 182 КПКУ внесена за ОСОБА_6 застава підлягає зверненню в дохід держави.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-187 КК України, ст. 1-379 КПК України, суд, ст.ст. 1166, 1168 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією усього майна;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки.

На підставі ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_6 остаточно до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років і 6 (шість) місяців з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення у період з 31.10.2018 року по 02.04.2020, з 15.08.2021 р. по 03.02.2022 року, та з 28.08.2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - залишити у вигляді тримання під вартою.

Заставу у розмірі 45400 гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_51 , згідно квитанції №212954 від 01.02.2022 року на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області за ОСОБА_6 (провадження по справі №1кп/522/434/22) - звернути в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_20 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_16 1000 гривень в якості відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_16 40000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 08.11.2018 року, а саме з чоловічої сумки чорного кольору, гаманця чорного кольору, рушника, мобільного телефону «Самсунг» та двох зарядних пристроїв.

Речові докази:

-чоловіча сумка чорного кольору з пошкодженим ременем, гаманець чорного кольору, рушник темно-червоного кольору, повернути потерпілому ОСОБА_20 за належністю;

- рюкзак чорного кольору з малюнком на передньому кармані у вигляді зірок - повернути близьким родичам ОСОБА_19 ;

-ніж з руків`ям чорного кольору, довжина леза 11,5 см-знищити;

-диск с відеозаписом з камер відеоспостереження, розташованої на фасадлі Аркадійської алеї - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон торгової марки ««Iphone7», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Київстар» за абонентським номером НОМЕР_2 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_17 .

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1