Провадження № 1-кс/643/3900/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001107 від 23.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР № 0001107 від 23.10.2024 за підозрою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи сталі корупційні зв`язки з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та ГУ ДМС у Харківській області, налагодив схему ухилення від мобілізації осіб призивного віку, шляхом періодичної видачі фіктивних повісток на проходження ВЛК, сприянні в оновленні даних у ТЦК та СП без їх подальшої мобілізації, а також відтермінування від призову на підставі фіктивних висновків лікарсько-консультативної комісії. При цьому, для деяких осіб, через наявні особисті зв`язки в ГУ ДМС у Харківській області, здійснювалася їх реєстрація в якості ВПО або перереєстрація до іншого району м. Харкова, що надавало можливість у подальшому координувати протиправну діяльність з відповідними посадовими ТЦК та СП з якими у ОСОБА_5 налагоджені особисті контакти, сприяючи таким чином особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 вчиняв вказані протиправні дії зокрема і в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 17.06.2025 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 .

25.06.2025 постановою слідчого вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому посилаючись на те, що вилучене майно буде використовуватись у якості речових доказів і з метою збереження речових доказів, проведення необхідних слідчих та процесуальних дій та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, просив накласти арешт на майно.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні, а також оскільки речі вилучені за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , зазначені у пункті №1, належать особисто ОСОБА_7 , відповідно до пояснень, наданих слідчому під час проведення обшуку вказаний мобільний телефон належить йому та ним використовувався. Також, зазначив, що даний телефон підлягає огляду, але у зв`язку із великою завантаженістю у роботі, на теперішній час ще не оглянуто. Вилучено вказаний телефон у ОСОБА_6 на законних підставах, а саме у результаті проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_6 , а саме мобільного телефону. Посилаючись на свої письмові заперечення, зазначила, що відсутнє обґрунтування підстав і мети накладення арешту прокурором ОСОБА_3 у клопотанні зазначено загальні вимоги закону до клопотання про арешт майна, без конкретизації обставин саме цього кримінального провадження, без вказівки на те, які саме сліди злочину зберіг на собі мобільний телефон «iPhone 13», вилучений у ОСОБА_6 , яку саме інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, містить цей телефон, яку саме слідову та (або) іншу інформацію містить цей телефон, які інші відомості може містити цей телефон з тих, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами, в чому саме відповідність вилученого у ОСОБА_6 мобільного телефону критеріям ст.98 КПК України. Окрім того, у клопотанні прокурора зазначено інформацію про наявність другого imei в той час, коли вилучений у ОСОБА_6 телефон має лише один imei. Також зазначила, що у повідомленні про підозру від 19.06.2025 ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України, а також у протоколі його затримання від 19.06.2025 відсутнє будь-яке згадування про його спілкування чи зв`язки з ОСОБА_8 , згадування його номеру мобільного телефону чи адреси. Є лише згадування про двох осіб, які фігурують по справі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (виходячи з додатків до попереднього клопотання). Таким чином, ОСОБА_8 немає ніякого відношення до ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Що стосується обставин кримінального провадження, зазначила, що ОСОБА_8 має законне право на відстрочку від мобілізації за п.13 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у зв`язку з доглядом за тяжко хворим батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком №1620 від 17.05.2024 лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська поліклініка №20» ХМР, а також довідкою МСЕК серії 1-98 ХАР №028909, виданої безстроково 10.09.1999 МСЕК № 2, про те, що ОСОБА_11 має інвалідність ІІ групи. З врахуванням наведеного, просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон та зобов`язати повернути вилучене майно негайно.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, а також матеріали кримінального провадження в частині розгляду цього клопотання, заслухавши доводи прокурора та представника власника майна, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

25.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 17.06.2025 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 .

26.06.2025, тобто на наступний робочий день після вилучення майна, прокурор звернувся до слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на вилучений мобільний телефон.

У ході судового розгляду вищевказаного клопотання, адвокат ОСОБА_6 зазначила, що у ОСОБА_6 було вилучено мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , при цьому вказана у клопотанні картка мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_4 у ОСОБА_6 фактично не вилучалась. Вказане свідчило про допущену описку в тексті клопотання, а саме помилкове зазначення іншого номеру телефону (картки мобільного оператора) ОСОБА_6 .

За таких підстав 01.07.2025 слідчим суддею Салтівського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про повернення прокурору клопотання для усунення недоліків, протягом 72 год. з моменту отримання копії ухвали.

Вказана ухвала прокурором особисто отримана в Салтівському районному суді м. Харкова, 08.07.2025 про що складена відповідна розписка.

09.07.2025 засобами поштового зв`язку, після усунення недоліків, клопотання прокурора про арешт майна направлено на адресу Салтівського районного суду міста Харкова для розгляду по суті.

10.07.2025 клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001107 від 23.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України надійшло на адресу Салтівського районного суду міста Харкова.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що строки для звернення з клопотанням про арешт майна прокурор не порушив.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_4 щодо невідповідності вилученого в ході обшуку мобільного телефону iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , згідно ст.98 КПК України, критерію речового доказу у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки вказане на знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду клопотання прокурора про арешт майна, а також спростовані стороною обвинувачення та матеріалами кримінального провадження, дослідженими в частині розгляду клопотання про арешт майна у судовому засіданні.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 , про які йдеться в клопотанні прокурора, з метою виконання завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , а саме на мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Вирішення питання щодо визначення місця зберігання арештованого майна та осіб, відповідальних за його зберігання, покласти на орган досудового розслідування, відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1