У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві в порядку ст. 303 КПК України,

встановив:

19.08.2025 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла скарга голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 про зобов`язання уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за його заявою від 07.08.2025 року за вих. № 07/08/2025-5-12.

Скаргу обґрунтовано наступним. 07.08.2025 року головою ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 направлено на офіційну електронну пошту ТУ ДБР у м. Полтаві заяву від 07.08.2025 року за вих. № 07/08/2025-5-12, про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України. Однак відомості до ЄРДР не внесено, чим порушено порядок встановлений нормою ст. 214 КПК України.

У судове засідання скаржник не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду скарги. У скарзі вказав про розгляд скарги у його відсутність.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що узгоджується з положеннями ст. 107 КПК України.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 07.08.2025 року головою ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 направлено на офіційну електронну пошту ТУ ДБР у м. Полтаві заяву від 07.08.2025 року за вих. № 07/08/2025-5-12, про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Скаржник вказує, що відомості за вказаною заявою не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається зі змісту скарги, заявник зазначає, що в ході здійснення правозахисної діяльності ГО «НОН-СТОП УКРАЇНА» було виявлено, що Голова Антимонопольного комітету України ОСОБА_4 , Заступник керівника Офісу Президента України ОСОБА_5 , перебуваючи у злочинній змові з засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність з оптової реалізації лікарських засобів, а саме: ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), створили організовану злочинну групу, діяльність якої спрямована на системне маніпулювання ціноутворенням на фармацевтичному ринку України. Ним встановлено, що засновники та кінцеві бенефіціари ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), залучившись підтримкою Голови Антимонопольного комітету України ОСОБА_4 , Заступника керівника Офісу Президента України ОСОБА_5 , щомісячно сплачують грошові кошти за не перешкоджання протиправній діяльності та встановленні завищених цін за ряд лікарських засобів.

Вважає, що найбільші фармацевтичні дистриб`ютори країни - ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), впродовж чотирьох років, з березня 2020 року по грудень 2023 року, координували свою діяльність та маніпулювали цінами на низку лікарських засобів, зокрема: «Спазмалгон», «Евказолін аква», «Біфрен», «Мовіназа», «Нейроксон». Компанії одночасно або з мінімальним часовим відривом змінювали ціни на зазначені препарати, що свідчить про ознаки картельної змови та узгодженість дій, спрямовану на штучне підвищення вартості ліків. Ці зміни не обґрунтовувалися об`єктивними ринковими чинниками, що виключає випадковість такої синхронності.

Крім того, на його думку, обидва дистриб`ютори: ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), не мали прозорих чи формалізованих механізмів внутрішнього ціноутворення. Надбавки на лікарські засоби визначалися на власний розсуд, без чіткої економічної логіки, а їх розміри попередньо узгоджувалися між компаніями. Це свідчить про цілеспрямовану політику формування завищених цін на фармацевтичну продукцію, що напряму шкодило інтересам споживачів і держави.

Вважає, що вказані фармацевтичні дистриб`ютори у період з 2022 року по 2023 рік контролювали понад 85% ринку реалізації лікарських засобів в Україні. Такий рівень концентрації дозволив їм фактично монополізувати критично важливу сферу постачання медикаментів. Використовуючи своє домінуюче становище, компанії нав`язували аптекам та медичним установам економічно необґрунтовані ціни, зменшували конкуренцію та унеможливлювали доступ менш потужних дистриб`юторів до ринку. У результаті реалізації зазначених дій суб`єкти господарювання не лише зміцнили свої позиції на ринку, а й отримали істотні економічні вигоди. Так, за період з 2019 по 2023 рік: прибуток СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), збільшився більш ніж у 11 разів; прибуток ТОВ «БАДМ» () зріс у 3,5 раза. Більше того, зловживаючи ринковою перевагою, ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), створювали для аптечних мереж нерівні умови як щодо відтермінування платежів, так і в частині цінових пропозицій. Це призводило до поступового витіснення дрібних гравців і подальшого закріплення їхнього монопольного впливу. Така ситуація напряму суперечить вимогам антимонопольного законодавства та загрожує економічній безпеці держави, особливо в умовах воєнного стану, коли стабільне забезпечення населення ліками є питанням національної важливості.

Також зазначає, що керівництво ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), зловживаючи службовим становищем, маючи вплив на представників ТЦК та СП сприяють організації схем по ухиленню від мобілізації особам, які працюють на підприємствах, зокрема на тих, які приймають безпосередню участь у реалізації злочинних схем.

Вказує, що ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), перебуваючи у злочинній змові з посадовими особами ДПС України, територіальних органів ДПС України, правоохоронними органами, іншими посадовими особами державних, контролюючих органів, всупереч діючому законодавству, незважаючи на збройну агресію з боку рф, реалізуючи злочинні схеми, котрі описані у даній скарзі, зокрема ухилення від сплати податків, легалізація грошових коштів, використовують корупційні схеми з рядом банків.

Дійшов до висновку, що свою протиправну діяльність ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), здійснює з відома контролюючих та правоохоронних органів, які за нереагування на порушення законодавства та невжиття заходів з притягнення до відповідної юридичної відповідальності систематично отримують від вищевказаних підприємств неправомірну вигоду.

Отже, на думку скаржника, Голова Антимонопольного комітету України ОСОБА_4 , Заступник керівника Офісу Президента України ОСОБА_5 , перебуваючи у злочинній змові з засновниками та кінцевими бенефіціарними власниками суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність з оптової реалізації лікарських засобів, а саме: ТОВ «БАДМ» (), СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), створили організовану злочинну групу, діяльність якої спрямована на системне маніпулювання ціноутворенням на фармацевтичному ринку України. У ході тривалого розслідування Антимонопольного комітету України, яке супроводжувалося ознаками затягування та відсутністю прозорості, було доведено наявність антиконкурентних узгоджених дій ТОВ «БАДМ» () та СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (), зокрема встановлення однакових або подібних цін на низку лікарських препаратів без об`єктивних ринкових причин. Вказані дії, що тривали з березня 2020 року по грудень 2023 року, призвели до домінування двох компаній, які контролювали понад 85% ринку оптової реалізації ліків, створення бар`єрів для входу нових гравців та значного здорожчання вартості медикаментів для кінцевих споживачів. Водночас, отримані фінансові показники обох дистриб`юторів, які демонструють стрімке зростання доходів та чистого прибутку в період вчинення узгоджених дій, свідчать про системну реалізацію протиправної схеми, яка забезпечувала монопольне становище, штучне зростання цін та отримання надприбутків. Наявність зв`язків між власниками дистриб`юторів і проросійськими політиками, такими як ОСОБА_6 , а також відсутність оперативної та прозорої реакції з боку регуляторів, зокрема Антимонопольного комітету України, вказують на наявність глибоких корупційних ризиків у сфері фармацевтичного регулювання. Така ситуація є особливо небезпечною в умовах воєнного стану, коли забезпечення населення доступними медикаментами має ключове значення для національної безпеки та суспільного добробуту. В діях зазначених суб`єктів вбачає ознаки кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: прокурор, слідчий (детектив) наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; відповідна процесуальна дія прокурором, слідчим (детективом) у встановлений строк не вчинена. Тобто, наведена норма дозволяє оскаржити слідчому судді не будь-яку бездіяльність, а лише ту, що стосується обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ознакам, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України.

Отже, оскаржена головою ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 бездіяльність відповідає ч. 1 ст. 303 КПК України.

Також, згідно із ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Також, якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела. Аналогічні за змістом норми містяться у Розділі ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Такі ж висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».

Слідчий суддя враховує, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацією про його обставини, втім, таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення. Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.

Так, на переконання слідчого судді, заява голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

Як уже зазначив слідчий суддя, ч. 1 ст. 214 КПК України не встановлює обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити відомості до ЄРДР за будь-якою заявою, а тільки тією, що містить відомості про вчинення кримінального правопорушення. Також, така позиція відповідає усталеній судовій практиці в Україні та позиції ВС, що викладалась вище.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Так, посилання скаржника є лише його незгодою з діяльністю особи, однак на підтвердження чого не наведено жодних обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, заява голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 не містить таких фактичних даних на підтвердження того, що заявником було подано повідомлення про злочини, які містять достатні відомості про реальність конкретної події злочину із зазначенням конкретного часу, місця, способу, інші обставини вчинення злочину в розумінні ст. 11 КК України, відповідно до якої злочином є передбачене Кримінальним Кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування може бути постановлена про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, оскільки відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події злочину відповідно до ст. 11 КК України, матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що слідчим ДБР вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги, в задоволенні якої необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 26, 214, 303 - 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги голови ГО «НОН-СТОП Україна» ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 07.08.2025 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_7