Справа № 359/9368/25
Провадження №1-кс/359/1615/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2025 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській областікапітана поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання, в зв`язку з проведенням досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0001502 від 03 серпня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання обґрунтовано наступним. В ході досудового розслідування встановлено, що 03 серпня 2025 року, до чергової частини відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, зі служби «102», надійшло телефонне повідомлення, про те, що 03 серпня 2025 року, близько 00 год. 50 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в коридорі багатоквартирного будинку, що за адресою : АДРЕСА_1 , демонстрував та погрожував застосування предмету, зовні схожого на ручну гранату.

В рамках проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 03 серпня 2025 року, у період часу з 06 год. 16 хв. по 06 год. 57 хв., відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, керуючись ч. 3 ст. 233 КК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, з метою врятування майна, безпосереднім переслідуванням особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, а також виявлення слідів кримінального правопорушення, прийнято рішення на проведення до постановлення ухвали судді, обшук території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході обшуку виявлено та вилучено об`єкти, які є предметом кримінального правопорушення та потребують подальшого дослідження, а саме: в приміщенні кухні, у навісній тумбі, виявлено два предмети в пластиковому корпусі, зовні схожі на ручні гранати з маркуванням «ПІРО-5» «Учбово-тренувальна М» - поміщено та упаковано до полімерного сейф-пакету №CRI1031559, з пояснювальним написом, підписами понятих та слідчого.

03 серпня 2025 року, вищевказані вилучені об`єкти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесена слідчим відповідна постанова. Беручи до уваги, що в рамках кримінального провадження необхідно провести ряд експертиз за участю вилучених речових доказів, на них збереглися інші сліди вчинення кримінального правопорушення, які в подальшому можуть бути використані як доказ під час судового розгляду, необхідно накласти арешт на вказане майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, просив провести розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається: з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу

Відповідно до вимог ч.6 ст.170 ЦПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

За змістом ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу). 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зі змісту клопотання та долучених матеріалів встановлено, що у зв`язку з викликом за телефоном «102» працівники поліції прибули за вказаною в клопотанні адресою, де були вилучені речі, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами). Таким чином, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що вилучені речі є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також для забезпечення збереження речових доказів, можливого проведення судових експертиз, слід накласти арешт на зазначені в клопотанні вилучені предмети, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Строк звернення з клопотанням органом досудового слідства дотримано.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 98, 100, 132, 170-174, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження, на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене 03 серпня 2025 року, в ході проведення обшуку, за адресою : АДРЕСА_2 , а саме : два предмети в пластиковому корпусі, зовні схожі на ручні гранати з маркуванням «ПІРО-5» «Учбово-тренувальна М».

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_5