Номер провадження: 11-кп/813/1893/25
Справа № 522/2921/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2025, якою під час судового розгляду к/п №0001279 від 04.09.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.07.2025, без визначення розміру застави;

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.07.2025, без визначення розміру застави;

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.07.2025, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 23.05.2025 під час розгляду к/п №0001279 від 04.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України задоволено клопотання прокурора та відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 21.07.2025, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Водночас, відносно обвинуваченого ОСОБА_10 був продовжений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, до 21.07.2025, з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення в частині продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу, суд послався на те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із погрозою застосування насильства щодо потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, та у разі визнання винуватими, останнім загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Окрім того, заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: спроби переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків продовжують існувати.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є безпідставною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав:

- прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та не надано обґрунтованого пояснення щодо підтвердження наявності вказаних ризиків;

- суд не надав оцінки всім обставинам, які передбачені ст. 178 КПК України, зокрема наявності вагомих доказів та не врахував особисті обставини його життя;

- посилання сторони обвинувачення на тяжкість злочину, як на підставу тримання під вартою особи, не може слугувати виправданням надмірного тримання під вартою;

- судом не було проаналізовано, що інші менш суворі запобіжні заходи не забезпечать виконання ним, покладених на нього обов`язків;

- сторона обвинувачення не надала жодного доказу щодо його винуватості.

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції від 23.05.2025 та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний час доби або визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною, а ризики, на які посилається прокурор є недоведеними та обґрунтованого пояснення щодо підтвердження зазначених ризиків ні особисто від прокурора, ані в клопотанні сторона обвинувачення не надала, у зв`язку з чим просить скасувати зазначене рішення та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний час доби або визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 також не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на наступні обставини:

- сторона обвинувачення не надала відповідні докази, що свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення, а лише обмежується наведенням загальних фраз у своєму клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу;

- обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв будь-яких дій, які складають об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України;

- в ухвалі суду не в повній мірі дається оцінка ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та жодних доказів на підтвердження цих ризиків прокурором додано не було;

- суд, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, не врахував, що ОСОБА_8 має численні грамоти, дипломи та подяки за високі спортивні досягнення, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має невиліковну хворобу та потребує постійного медикаментозного лікування, що в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» неможливо та може негативно вплинути на стан його здоров`я.

Таким чином, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу від 23.05.2025, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, водночас, у поданих до апеляційного суду заявах просили провести судове засідання в режимі відеоконференції з використанням особистих засобів зв`язку, однак, із технічних причин на відеозв`язок не вийшли.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, однак, на адресу апеляційного суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Участь обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції була забезпечена шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції із ДУ «Одеський слідчий ізолятор», які апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували щодо розгляду справи за відсутності прокурора та захисників.

Колегія суддів, врахувавши думку обвинувачених, на підставі ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності прокурора та захисників.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться к/п № 0001279 від 04.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Відтак, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу необґрунтованого обвинувачення, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Окрім того, колегія суддів враховує також те, що відповідно до формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , хоча раніше несудимі, проте, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з погрозою застосування насильства щодо потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення волі на строк від семи років до дванадцяти років, з конфіскацією майна, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик можливого переховування обвинувачених від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика осіб обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не одружені та не мають неповнолітніх дітей на утриманні, що свідчить про відсутність в останніх міцних соціальних зв`язків, які могли б з високою ймовірністю стримати їх від спроб переховування від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлено специфікою інкримінованого обвинуваченим злочину, їх обізнаністю про особу потерпілого.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має численні грамоти, дипломи та подяки за високі спортивні досягнення, хворіє на виліковну хворобу, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Окрім того, не відповідають дійсності посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції обґрунтовано послався на те, що до теперішнього часу такі ризики продовжують існувати.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати судового розгляду кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення їх належної процесуальної поведінки, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не суперечить приписам ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування відносно вказаних обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2025, якою під час судового розгляду к/п №0001279 від 04.09.2024 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.07.2025, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4