ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Київ

Солом?янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 квітня 2024 року за №0000108, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвардійське Сімферопольського р-ну Республіки Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Встановлено, що в період 19-22 лютого 2014 року, російська федерація, використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, в порушення міжнародно-правових норм, у т.ч. Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14.01.1998 та Федеральним Законом російської федерації № 42-ФЗ від 02.03.1999), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду рф проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України

в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин,

а також організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним рф результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу рф території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Внаслідок збройної агресії з боку російської федерації із 20.02.2014

на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя військовослужбовцями збройних сил російської федерації встановлено ефективний контроль як над територією Кримського півострова, так і за діяльністю розташованих там органів влади, чим фактично здійснено тимчасову окупацію вказаної території України.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.

З метою реалізації окупаційної політики та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя до складу рф, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом рф було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи

та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

24 лютого 2022 року, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням РФ

в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» №2002-ІХ від 24.02.2022, яким в Україні введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента, затвердженими законами України, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Громадянин України ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству України, 30.07.2019, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, зареєструвався відповідно до законодавства рф як приватний підприємець « ОСОБА_5 » (рос. - индивидуальный предприниматель «ОСОБА_6 », юридический адрес: АДРЕСА_2 ; ОГРНИП НОМЕР_2, ИНН НОМЕР_3).

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, проте не пізніше 24.07.2023, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про необхідність реєстрації на порталі рф щодо державних закупівель відповідно до федерального закону рф № 44-Ф3 від 05.04.2013 «Про контрактну систему в сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» з метою організації провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади створеними на тимчасово окупованій території, здійснив реєстрацію ПП « ОСОБА_5 » на «Офіційному сайті єдиної інформаційної системи в сфері закупівель в інформаційно-телекомунікаційній мережі інтернет» http://zakupki.gov.ru,

Зазначений сайт, відповідно до інформації, розміщеної на ньому, «призначений для забезпечення вільного доступу до повної і достовірної інформації про контрактну систему закупівель і закупівлю товару, робіт, послуг окремим видами юридичних осіб, а також для формування, опрацювання і зберігання такої інформації».

Також на сайті відзначено, що «Порядок розміщення інформації на Офіційному ЕИС та її утримання регламентується федеральним законом від 05.04.2013 № 44-Ф3 «Про контрактну систему в сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» та федеральним законом рф від 18.07.2011 № 223-Ф3 «Про закупівлі товарів, робіт, послуг окремими видами юридичних осіб», а також існуючими підзаконними актами (http://zakupki.gov.ru)»».

ОСОБА_5 , добровільно, з власної ініціативи, знаючи, що контрагентами у таких договорах є бюджетні підприємства, установи та організації країни-агресора - рф, діючи без довіреності від імені юридичної особи ПП « ОСОБА_5 », усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт тимчасової окупації АР Крим та міста Севастополя та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м. Сімферополь, уклав контракт №202 ИКЗ 041244 від 24.07.2023 з т.зв. «Федеральним бюджетним закладом «Виправна колонія №1 Управління Федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим та м. Севастополю» (юридична адреса: 298330, Республіка Крим, м. Сімферополь, пров. Елеваторний, буд. 4, ІПП , ОДРН 760) щодо поставки очищуючих і миючих засобів, на загальну суму 100293,50 рос. руб.

Відповідно до федерального закону «Про контрактну систему в сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» № 44-ФЗ від 05.04.2013, спільно підписаний з службовими особами т.зв. «. «Федеральним бюджетним закладом «Виправна колонія №2 Управління Федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим і м. Севастополь» контракт передбачав поставку очищуючих і миючих засобів на протязі 14 календарних днів з моменту заключення контракту.

Згідно товарної накладної №2/2547 від 02.08.2023, ПП « ОСОБА_5 », виконав умови контракту укладеного із т.зв. «Федеральним бюджетним закладом «Виправна колонія №1 Управління Федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим та м. Севастополю» та здійснив поставку очищуючих і миючих засобів

на загальну суму 100293,50 рос. руб., чим довів свій злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, до кінця.

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив колабораційну діяльність, а саме здійснював господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 з наступних підстав.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року (ун. № 755/10414/24) у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування.

Встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_5 .

У зв`язку з переховуванням ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, прокурора та суду на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, останній 09.04.2024 р. оголошений в розшук, проведення якого здійснювалося оперативними підрозділами Служби безпеки України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судові засідання з розгляду даного кримінального провадження не прибув, будучи належним чином, в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Солом?янського районного суду м. Києва, офіційному сайті Офісу Генерального прокурору та публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газета «Урядовий кур`єр» повідомленим про розгляд справи, жодних клопотань, заяв, скарг не подавав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Солом?янського районного суду м. Києва від 25.03.2025 року судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 в порядку спеціального судового провадження (in absentia),з обов`язковою участю захисника, одноособово.

Суд вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_5 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, оскільки повідомлено про підозру, були здійснені відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.

Оскільки, на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показів суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду від нього не надходило.

Судовий розгляд проводився за обов`язкової участі захисника, який був забезпечений державою та користувався процесуальними правами обвинуваченого.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 із обвинуваченням не погодився, вважає вину у вчиненні інкримінованого обвинуваченому злочину не доведеною, отримані докази ґрунтуються на припущеннях.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від правосуддя держави Україна.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Суд же, відповідно до ст. 26 КПК України, у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, за встановлених судом обставин, які підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах в їх сукупності та взаємозв`язку, а саме у:

- протоколі огляду від 22.03.2024 року з додатками (т. 2 а.с. 22-28), відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_5 має діючий «ФОП» в рф від 30.06.2019 року з реєстраційним номером «оргним»НОМЕР_2 та здійснює господарську діяльність з державними органами рф від його імені;

- протоколі огляду від 21.03.2024 року сайту за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3, проведеного за участю спеціаліста, з додатками, згідно якого встановленно, що на данному сайті розміщенні відомості, а саме факт протиправних дій громадянина України ОСОБА_5 , пов`язаних із провадженням господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території України (АР Крим) країною агресором (рф), а саме: встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , будучи приватним підприємцем зареєструвався на порталі рф щодо державних закупівель відповідно до федерального закону рф від 05.04.2013 №44-ф3 «О контрактной системе в сфере закупов товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд», а саме т.зв. «федеральное казенное учреждение «исправительная колония №2 управления федеральной службы исполнения наказаний по республике Крым и г. Севастополю» та взяв участь у проведенні тендеру щодо постачання миючих засобів на суму 100 293,50 руб. За результатами проведеного тендеру, 24.07.2023 між приватним підприємцем ОСОБА_5 (иии НОМЕР_3) та т.зв. «федеральным казенным учреждением «исправительная колония №2 управления федеральной службы исполнения наказаний по республике Крым и г. Севастополю» (юридический адрес: 298330, Республика Крым, г. Керчь, Шессе Индустриальное, д. 17, инн , кпп 311101001, оргн 737) укладено контракт щодо поставки миючих засобів, який виконано (т. 2 а.с. 29-50);

- протоколі огляду речей і документів від 17.04.2024 року з додатками (т. 2 а.с. 51-64), проведеного за участю спеціаліста, згідно якого встановлено, що на офіційному сайті єдиної інформаційної системи у сфері закупівель державного казначейства рф за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4, у якому відшукано документ з назвою «Федеральный закон от 05.04.2013 N 44-фз (ред. от 14.02.2024) о контрактной системе в сфере закупов товаров, работ, услуг для обеспечения государствених и муниципальных нужд», редакцію якого опублікували на даному сайті 16.02.2024 та якого вибірково роздруковано сторінки, в частині, що стосується обставин вчинення даного кримінального правопорушення;

- рапорті старшого слідчого-криміналіста 3 відділу слідчого управліня Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_7 від 04.06.2024 року з додатками (т. 2 а.с. 65-156);

- відповіді Офісу Президента України на запит від 07.06.2024 №4801/829 ( т. 2 а.с. 157) у якому повідомлено, що матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_5 згідно із поданою ним заявою або внаслідок втрати ним громадянства України, на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили;

- відповіді управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління національної поліції у м. Києві на запит №76/14/97-2823 з додатком (т. 2 а.с. 158-159);

- відповіді Головного сервісного центру МВС на запит №31/15038-16352-2024 (т. 2 а.с. 160), у якій вказано, щодо зареєстрованих транспортних засобів на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РКНОПП: НОМЕР_1 , інформація відсутня;

- відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на запит №19-37369/18/24-Вих (т. 2 а.с. 161) згідно якої, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.01.2019 по 29.05.2024, в Базі даних не виявлено;

- відповіді департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цивілізації Пенсійного фонду України на запит №2800-050203-5/35447 з додатком (т. 2 а.с. 162-163) стосовно ОСОБА_5 ;

Також судом досліджено інші процесуальні документи, а саме: постанови уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, прокурорів АР Крим, Служби безпеки України щодо зупинення і відновлення кримінальних проваджень, повістки про виклик ОСОБА_5 до уповноважених осіб органу досудового розслідування; постанови про створення, зміну групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні; про виділення матеріалів досудового розслідування, витяги з ЄРДР, ухвали слідчого судді; супровідні листи тощо.

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на протоколи огляду сайтів та протоколи огляду інтернет-видань, якими підтверджується, що ОСОБА_5 30.07.2019 року зареєструвався, відповідно до законодавства рф, як приватний підприємець і активно здійснював свою діяльність, що підтверджується, зокрема копією державного контракту для поставок товару та інформацією, яка міститься у відкритих джерелах мережі інтернет.

Підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки інформація взята з офіційного інтернет-сайту Єдиної інформаційної системи к сфері закупівель державного казначейства рф, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».

Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК України та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи логічність, послідовність, узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані про діяльність ОСОБА_5 , як приватного підприємця, достовірними доказами обвинувачення. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року (у справі № 759/7443/17).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Так, ОСОБА_5 , відповідно до ст. 4 Конституції України, статей 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ОСОБА_5 громадянства України.

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами російської федерації та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, умисно та протиправно, 30.07.2019 року зареєструвався відповідно до законодавства рф як приватний підприємець на тимчасово окупованій території України, а саме: АДРЕСА_3 , при цьому отримав основний державний реєстраційний номер індивідуального підприємця № НОМЕР_2 , а також, діючи без довіреності від імені юридичної особи ПП « ОСОБА_5 », усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт тимчасової окупації АР Крим та міста Севастополя та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м. Сімферополь, уклав контракт №202 ИКЗ 041244 від 24.07.2023 з т.зв. «Федеральним бюджетним закладом «Виправна колонія №1 Управління федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим та м. Севастополю» (юридична адреса: 298330, Республіка Крим, м. Сімферополь, пров. Елеваторний, буд. 4, ІПП , ОДРН 760) щодо поставки очищуючих і миючих засобів, на загальну суму 100293,50 рос. руб.

Відповідно до федерального закону «Про контрактну систему в сфері закупівель товарів, робіт, послуг для забезпечення державних і муніципальних потреб» № 44-ФЗ від 05.04.2013, спільно підписаний з службовими особами т.зв. « федеральним бюджетним закладом «Виправна колонія №2 Управління федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим і м. Севастополь» контракт передбачав поставку очищуючих і миючих засобів на протязі 14 календарних днів з моменту заключення контракту.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто, провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого, про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, то вони не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом обставини, наведені докази, спростовують версію сторони захисту.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим правопорушення, який належить до категорії нетяжких злочинів, наслідки вчиненого злочину, які призвели у подальшому до фінансування збройної агресії держави-агресора та взаємодії з державою-агресором, незаконним органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатися господарською діяльністю у співпраці з органами державної влади та місцевого самоврядування, з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна.

На переконання суду, призначення обвинуваченому саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався, сторони кримінального провадження не заявили клопотання про його обрання, відтак, суд не вбачає підстав для його обрання до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені, долю яких необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатися господарською діяльністю у співпраці з органами державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років, з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляціїної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1