ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1871/25 Справа № 215/1188/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Кривий Ріг

14.05.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2025р., якою обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утримується в ДУ «Криворізька УВП № 3» м. Кривого Рогу, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.06.2025р. включно, зменшено визначений раніше розмір застави, та визначено розмір застави у розмірі 190 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 575 320грн.

за участю захисника ОСОБА_6

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2025р. обвинуваченій ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 22.06.2025р. включно, із визначенням розміру застави, який було зменшено, та визначено розмір застави у розмірі 190 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 575 320грн.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку, та в апеляційній скарзі:

- зазначає, що при винесені рішення суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченої, яка має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судима, не має повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, має постійне місце проживання; на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно;

- зазначає, що прокурором не надано жодного вмотивованого доказу в підтвердження наявності ризиків у кримінальному провадженні передбачених ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого;

- вважає, що ні стороною обвинувачення, ні судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам;

- наголошує, що обвинувачена утримується в установі виконання покарань протягом семі місяців, за цей період сума застави не внесена, оскільки є занадто великою для обвинуваченої та її рідних;

- прохає ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою, застосувати до ОСОБА_9 запобіжних захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 194 КПК України або зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачена повідомлена належним чином, за клопотанням захисника її участь у судовому засіданні забезпечена шляхом проведення відеоконференції із УВП № 3 м. Кривого Рогу, обвинувачена приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовилась, причини не повідомила.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої вмотивував свої рішення тим, що вагомість з боку обвинуваченої ризиків переховування, незаконного впливу на свідків цього кримінального провадження, вчинення іншого злочину чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона обвинувачується, які на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

Суд першої інстанції також вважав, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити кримінального провадження та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій обґрунтовано встановив, що обраний їй запобіжний захід у виді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості перебування обвинуваченої під вартою, суду не надано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, санкція більш суворого покарання за ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням обвинуваченої із під варти.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченої є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики належним чином перевірені та оцінені та із достатнім обґрунтуванням наведені в оскаржуваному рішенні

На думку суду апеляційної інстанції, стороною захисту не наведено достатніх та об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше були підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції є також безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції надано належну оцінку кожному із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризику та правильно встановлено подальше їх існування.

Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідно до змісту обвинувального акту, незаконна діяльність обвинуваченої носила тривалий та систематичний характер, що обґрунтовано дає підстави вважати, що вона може продовжити вчиняти розпочату кримінальне правопорушення або почне вчинення інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з відсутністю постійного законного джерела доходу.

Слід також звернути увагу, що обвинувачена раніше не судима, хоча і заміжня, проте чоловік утримується під вартою та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, не працевлаштована, має двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та перебуваючи на волі може перетнути державний кордон та залишити територію України з метою уникнення покарання, що буде менш обтяжливим. Перебуваючи на волі обвинувачена може незаконно впливати на свідків з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Суд апеляційної інстанції враховуючи дані про особу обвинуваченої, фактичні обставини обвинувачення, вважає, що для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено всі обставини справи, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перед усім, є існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з боку підозрюваного/ обвинуваченого.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою один із вагомих заходів забезпечення кримінального провадження. Цей превентивний, забезпечувальний захід, спрямований на недопущення можливої протидії з боку підозрюваного, обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, є ефективним засобом коригування неправомірної поведінки зазначених учасників кримінального судочинства.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченої у вчиненні злочину, запобіжний захід виконує позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально-правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Слід наголосити, що за допомогою запобіжних заходів забезпечується особиста участь обвинуваченої у кримінальному судочинстві, її неухилення від кримінального переслідування, застосування до нього заходів кримінального покарання і стягнення з нього завданої злочином матеріальної шкоди.

Аналіз ст. 177 КПК України вказує, що «ризик» - це перш за все ймовірність небажаної поведінки, та визначення «ризиків» полягає у передбаченні небажаної, для всебічного дослідження даного провадження, поведінки обвинуваченої та запобіганні такої поведінки через застосування відповідного запобіжного заходу судом.

Отже з урахуванням викладеного слід наголосити, що ризики з боку обвинуваченої слід розцінювати як його небажану, ймовірну поведінку, з метою у будь який спосіб перешкодити встановленню істини у справі для прийняття відповідного рішення судом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали, а навпаки, є дійсними та триваючими, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких, як домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з вищенаведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, а саме те, що вона має постійне місце проживання, на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, раніше не судима, відсутні нові повідомлення про підозру, не виключають ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо зменшення обвинуваченій розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою особою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченої, та слід наголосити, що оскаржуваною ухвалою зменшив раніше визначений розмір застави.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у виді тримання обвинуваченої під вартою, із заставою у визначеному розмірі, є обґрунтованими та виправданими для забезпечення кримінального провадження.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування відсутні, а доводи апеляційної скарги захисника про необхідність скасування оскаржуваної постанови не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405,407,409,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2025р., якою обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.06.2025р. включно, зменшено визначений раніше розмір застави, та визначено розмір застави у розмірі 190 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 575 320грн. - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2025р., якою обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.06.2025р. включно, зменшено визначений раніше розмір застави, та визначено розмір застави у розмірі 190 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 575 320грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді