УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2025 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON),

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання біль м`яким.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_6 знаходиться в місцях позбавлення волі з 12.02.2022р., під час перебування в слідчому ізоляторі дійсно 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня, але вказує, що суд не звернув увагу, що засуджений ОСОБА_6 , в умовах слідчого ізолятора, відразу ж проявив бажання приймати участь в роботах з благоустрою установи, за що вже 07.10.2022р. отримав заохочення за сумлінне ставлення до робіт та зразкову поведінку.

Зауважує, що суд зробив необґрунтований висновок про те, що в подальшому засуджений не проявляв будь-якої активності, так як, відсутність заохочень в цей період, не є підтвердженням факту не участі в роботах, і не може свідчить про не систематичність процесу виправлення. Звертає увагу, що матеріалами справи засудженого ОСОБА_6 підтверджено, що останній залучався до робіт з благоустрою ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» з самого початку відбування строку покарання, тому вважає помилковим висновок суду про те, що початок процесу отримання заохочень засудженим ОСОБА_6 почався лише з жовтня 2024 року. Пояснює, що з 20.05.2024р. року ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83», те теж задіяний до робіт з липня 2024 року по цей час.

Звертає увагу, що допущені ОСОБА_6 порушення є єдиними порушеннями розпорядку дня, не є систематичними та свідчать лише про процес адаптації засудженого до розпорядку дня у умовах слідчого ізолятора, так як накладені на протязі двох місяців з початку відбування покарання, інших порушень за весь строк відбування покарання засудженим не допущено.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та просив замінити йому невідбуту частину призначеного судом покарання у виді позбавлення волі замінити покаранням у виді виправних робіт. Клопотання обґрунтував тим, що в період відбування покарання постійно працює, характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки, залучається до суспільно корисної праці, до роботи ставиться сумлінно. Ініціативно та добровільно бере участь в роботах із благоустрою виправної колонії. Під час перебвання у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» заохочувався за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку. Вину у скоєному злочині визнає повністю та щиросердечно розкаюється у вчиненому. Переконаний, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці твердо стоїть на шляху виправлення.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2025 року, відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Відмовляючи в задоволенні клопотання суд вказав, що в поведінці ОСОБА_6 спостерігаються позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього часу відбування покарання, а навпаки була нестабільною та не свідчить про таке систематичне здійснення процесу виправлення, що міг би ефективно продовжуватись в умовах відбування більш м`якого покарання у виді виправних робіт без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, шляхом обрання йому заходу примусу, не пов`язаного з обмеженням волі.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Як передбачено ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно роз`яснень, наведених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України , виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Пунктом 17 цієї постанови передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

За змістом кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_6 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда 17.08.2023 року, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, належного на праві власності. Вирок набрав законної сили 28.02.2024 року. Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання 12.02.2022 року. Зараховано ОСОБА_6 у строк попереднього ув`язнення з 07.07.2017 року по 19.12.2017 року включно, з 30.11.2018 року по 10.12.2018 року включно, з 12.02.2022 року по день набрання вироком законної сили включно, на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.02.2022 року. Під час перебування в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» ОСОБА_6 2 рази, 30.03.2022 та 21.04.2022 року, притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення розпорядку дня. Має заохочення за сумлінне ставлення до робіт з благоустрою установи та зразкову поведінку від 07.10.2022 року у виді зняття раніше накладеного стягнення від 30.03.2022 року. В подальшому будь-якої активності ОСОБА_6 не проявляв. 20.05.2024 року ОСОБА_6 прибув до ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83». На підставі договорів підряду від 24.07.2024 року та від 01.01.2025 року виконує роботи з виготовлення малопомітної перешкоди плутанки. Отримував заробітну плату у липні, серпні, листопаді, грудні 2024 року та у січні 2025 року. У вересні та жовтні 2024 року заробітна плата йому не нараховувалась. Станом на 12.02.2025 року характеризується позитивно. Двічі заохочувався подяками, 14.10.2024 року та 14.01.2025 року за підсумками роботи у ІІІ та ІV кварталі 2024 року. Згідно витягу з протоколу №23 від 11.06.2024 року засідання комісії ДУ «Південноукраїнська колонія №83» ОСОБА_6 відмовлено у заміні покарання більш м`яким як такому, який не став на шлях виправлення. Згідно витягу з протоколу №32 від 08.08.2024 року засідання комісії ДУ «Південноукраїнська колонія №83» ОСОБА_6 відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, який не довів свого виправлення.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними та іншими особами нових злочинів, а й безпосередньо кару засудженого, а тому, вважає явно передчасним вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Застосовані до ОСОБА_6 2 стягнення, хоча й зняті та погашені на даний час, однак свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України правил та ігнорування попередньо накладених стягнень.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що в поведінці ОСОБА_6 спостерігаються позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього часу відбування покарання, а навпаки була нестабільною та не свідчить про таке систематичне здійснення процесу виправлення, що міг би ефективно продовжуватись в умовах відбування більш м`якого покарання у виді виправних робіт без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, шляхом обрання йому заходу примусу, не пов`язаного з обмеженням волі.

Доводи захисника про те, що засуджений ОСОБА_6 , в умовах слідчого ізолятора, відразу ж проявив бажання приймати участь в роботах з благоустрою установи, не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання, а не конкретно обраного часу.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому до нього застосовувались заохочувальні норми у виді звільнення від відбування покарання з випробуванням. Однак, це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, як наслідок, під час іспитового строку він знову неодноразово вчиняв умисні злочини, ухилявся від суду, внаслідок чого був оголошений його розшук.

Згідно матеріалів особової справи, виконавчого листа ОСОБА_6 не має. Згідно його пояснень особисто він жодної шкоди потерпілим від вчинених ним злочинів не відшкодовував, покладаючись у цьому на батька. Отримуючи заробітну плату на виробництві у виправній колонії з власних коштів він жодних відшкодувань потерпілим не зробив. Маючи достатньо молодий вік для працевлаштування, вищу освіту, створення сім`ї, засуджений ОСОБА_6 обрав для себе інший, злочинний шлях.

Суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, які враховуються при вирішенні питання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, в тому числі і ті на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийшов до висновку про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 82 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2025 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді