ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/117/25 Справа № 694/1507/23 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 26.03.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000283 від 15.06.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , яка народилась

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Стецівка Звенигородського

р-ну Черкаської обл., українка, громадянин

України, має середню освіту, не працює, не

одружена, раніше не судима, зареєстрована та

проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Цивільні вимоги потерпілого ОСОБА_11 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 5000 грн. та 3000 грн. за правову допомогу, а всього 8000 грн.

Процесуальні витрати на залучення експертів та речові докази у справі відсутні.

Вироком суду встановлено, що 15.06.2023 р. приблизно об 11:30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на вул. Соборна, неподалік буд. № 120 у с. Стецівка Звенигородського р-ну Черкаської обл., під час словесної сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , підійшла до останнього та долонею правої руки нанесла йому один удар в обличчя, чим спричинила тілесне ушкодження у вигляді синця в лівій виличній ділянці, яке відповідно до висновку експерта № 05-9-01/237 від 16.06.2023 р. відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати у зв`язку з відсутністю в її діянні складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при постановленні оскаржуваного вироку допущено невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що обвинувальний вирок в частині показань свідків ґрунтується виключно на показаннях дружини потерпілого ОСОБА_12 і в той же час судом не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтверджують, що засуджена ОСОБА_9 діяла в межах необхідної оборони. Жодних доказів, які б спростовували встановлений вищевказаний факт, в ході судового слідства не здобуто і він заперечується лише дружиною потерпілого. В той же час до вказаних показань необхідно ставитись критично, оскільки вони протирічать показанням вищевказаних свідків, а також тому, що під час досудового слідства свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною, давала інші показання, які відрізняються від показань, даних нею в суді.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 ні досудовим слідством, ні судом не був визнаний потерпілим по кримінальному провадженню № 0000283, а тому дані ним показання в суді, як потерпілим, не можуть братись до уваги як доказ, так як вони являються недопустимими, оскільки здобуті із порушенням норм КПК України.

Істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону полягає в наступному.

Так, 19.06.2023 р. ОСОБА_9 в межах кримінального провадження № 10000283 від 15.06.2023 р. було вручено повідомлення про підозру, в якому зазначено, що вона підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказане повідомлення складається із самого повідомлення про підозру та прав підозрюваного в рамках кримінального провадження. Проте в даному процесуальному документі зазначено, що ОСОБА_9 були роз`яснені права підозрюваного, але на момент роз`яснення ОСОБА_9 редакція Закону в якій були роз`яснені права втратила свою чинність.

Також, апелянт зазначає, що на момент пред`явлення підозри ОСОБА_9 - 19.06.2023 р. редакція ст. 9 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» втратила чинність у зв`язку із внесеними змінами і діяла інша редакція. Також, на момент пред`явлення підозри ОСОБА_9 - 19.06.2023 р. редакція ч. 3 ст. 42 КПК України втратила чинність і діяла інша редакція.

Таким чином, обвинуваченій ОСОБА_9 не було роз`яснено в повному обсязі діючі норми закону до пред`явлення їй підозри, чим було допущено порушення її права на захист, а тому пред`явлене їй повідомлення про підозру та всі послідуючі докази, які були здобуті в ході досудового слідства являються недопустимими, про що захисник заявляв у ході судового слідства звертаючись до суду із відповідними клопотаннями.

Незважаючи на вказане суд не дав оцінки допустимості доказів, які ним покладено в обґрунтування винесеного обвинувального вироку.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що обвинувачена ОСОБА_15 діяла у межах необхідної оборони, а тому суд зобов`язаний був, застосувавши положення ст. 36 КК України, ухвалити відносно неї виправдувальний вирок.

У запереченні представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 висловлюється позиція щодо необхідності залишити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_9 в законній силі, як законний, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 відхилити, як необґрунтовану.

У запереченні прокурора Звенигородської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_16 висловлюється думка щодо необхідності залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 та необхідності залишити без зміни вирок суду стосовно ОСОБА_9 , оскільки цей вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У змінах до апеляційної скарги захисниці ОСОБА_8 , які також підписала і погодилась з ними обвинувачена ОСОБА_9 , ставиться питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди просить залишити без розгляду.

Також, захисниця ОСОБА_8 просить повторно дослідити низку доказів, повторно допитати в судовому засіданні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинувачену ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , допитати судмедексперта ОСОБА_18 .

Визнати неналежним та недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 р. за участю свідка ОСОБА_17 .

Зміни до апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, адже винесений з порушенням норм процесуального права, а саме істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, тому підлягає скасуванню.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання Черкаського апеляційного суду, призначене на 19.08.2025 р. не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу потерпілого (т. 2, а. пр. 97), а також довідка про доставку SMS-повідомлення (т. 2, а. пр. 90). Заяви про відкладення розгляду не надав. Справу було розглянуто без його участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисницю ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 та просили її задовольнити із вказаних у ній мотивів, представника потерпілого ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, додатково зазначивши, що в розумінні КПК України захисниця ОСОБА_8 не є особою, яка подати зміни до первісної апеляційної скарги, яку першочергово подавав інший захисник, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції в цілому дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 125 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які ретельно були досліджені судом в їх сукупності та взаємозв`язку, і яким у вироку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах, які досліджені і належним чином оцінені судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої саме за ч. 1 ст. 125 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнала у повному обсязі та надала показання про те, що у дійсності тілесних ушкоджень потерпілому вона не заподіювала. В той день обвинувачена перебувала на городі з сином і сестрою ОСОБА_14 , після чого вийшла з сестрою на вулицю (інкриміноване місце події), а син від`їхав на тракторі. В той час там перебували ОСОБА_17 і ОСОБА_19 . Ще вийшли потерпілий та його дружина ОСОБА_12 . Між нею та дружиною потерпілого виник словесний конфлікт, при якому остання знімала на належний їй мобільний телефон. При цьому потерпілий почав штовхати обвинувачену, а вона відмахувалась від нього сапою. Крім того, потерпілий наніс їй удар по плечу та по обличчю. Обвинувачена ударів потерпілому не наносила, на переглянутому в судовому засіданні відеозаписі дійсно зображена вона, проте на відеозаписі відображено не удар, а те як вона відштовхнула потерпілого рукою. Цивільний позов не визнала.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_9 своєї вини, її винуватість доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_11 про те, що земельна ділянка обвинуваченої знаходиться поряд з його домоволодінням. 15.06.2023 р. він з дружиною почули крики і вийшли на вулицю з подвір`я їхнього домоволодіння. Побачили, що ОСОБА_9 свариться з ОСОБА_19 . Побачивши їх ОСОБА_9 почала раптово нецензурно висловлюватися на адресу його дружини. Між ними виникла словесна сварка під час якої ОСОБА_9 та її сестра ОСОБА_14 почали його штовхати. ОСОБА_9 нанесла йому удар правою рукою по обличчю. Крім того, вона неодноразово замахувалась на потерпілого сапою. Цивільний позов підтримав повністю;

- даними показань свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачена по справі є його матір`ю. У вказану дату і час він був з матір`ю на городі, а потім від`їхав на тракторі. Коли приїхав бачив лише, що потерпілий ОСОБА_11 штовхнув його матір та вдарив рукою у висок, а вона дала йому здачу, ударивши правою рукою в праву сторону обличчя. Чому виник конфлікт йому невідомо. При вказаному конфлікті були присутні ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 ;

- даними показань свідка ОСОБА_14 про те, що обвинувачена у справі є її рідною сестрою і в той день вони з нею після перебування на городі і у зазначений час вийшли на вулицю де перебував потерпілий. Побачивши їх, почав лаятися з її сестрою ОСОБА_9 та підбігши до неї вдарив її у плече та у висок. ЇЇ сестра відбивалася, вдаривши потерпілого правою рукою в ліву сторону обличчя. При цьому були присутні ОСОБА_17 та ОСОБА_21 ;

- даними показань свідка ОСОБА_12 про те, що потерпілий у справі є її чоловіком. У вказаний день вона з чоловіком почули крики і вийшли на вулицю з подвір`я їхнього домоволодіння. Побачили, що ОСОБА_9 свариться з ОСОБА_19 . ОСОБА_9 почала раптово нецензурно висловлюватися на її адресу та лаятися, а чоловік заступився за неї. Між ними виникла словесна сварка та штовханина під час якої ОСОБА_9 нанесла ОСОБА_11 удар правою рукою по обличчю. При цьому її чоловік жодних ударів обвинуваченій не наносив та не штовхав її. При вказаному конфлікті були присутні ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 . Чи була присутня ОСОБА_19 свідок не пам`ятає. Син обвинуваченої ОСОБА_13 прийшов після завершення конфлікту;

- даними показань свідка ОСОБА_19 про те, що у вказані дату та час вона вийшла на вулицю біля свого домоволодіння, там вже перебували ОСОБА_17 та ОСОБА_21 . Потім підійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Між свідком і ОСОБА_9 виникла сварка. Потім на вулицю зі свого подвір`я вийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Між ОСОБА_9 та ними виникла сварка під час якої остання ображала дружину потерпілого, а він розбороняв їх. Нанесення ударів свідок не бачила;

- даними показань свідка ОСОБА_17 про те, що він бачив як між потерпілим і обвинуваченою відбувалася словесна сварка. Нанесення ударів та інші події він не пам`ятає внаслідок значного погіршення стану здоров`я на даний час. Покази на досудовому розслідуванні надавав добровільно. Заслухавши оголошений в судовому засіданні протокол його допиту на стадії досудового розслідування підтвердив, що в ньому все записано вірно і міститься його підпис;

- даними показань свідка ОСОБА_21 про те, що у вказані дату та час вона, почувши з вулиці сварку, вийшла з території свого домоволодіння. Між ОСОБА_19 та ОСОБА_9 відбувалася словесна сварка. Потім вийшла ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і між ними почалася словесна сварка. Щоб обвинувачений і потерпіла наносили один одному удари свідок не бачила.

Крім того суд були досліджені письмові докази, на які він послався у вироку, а саме:

- дані витягу з ЄРДР, відповідно до якого 15.06.2023 р. до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0000283 за заявою ОСОБА_11 , відповідно до короткого викладу обставин, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення 15.06.2023 р. близько 11.30 год. ОСОБА_9 нанесла ОСОБА_11 один удар в обличчя долонею правої руки (т. 1, а. пр. 179);

- дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.06.2023 р., відповідно до якого прийнято заяву ОСОБА_11 про нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т. 1, а. пр. 159);

- дані висновку експерта № 05-9-01/237 від 16.06.2023 р. відповідно до якого у ОСОБА_11 має місце тілесне ушкодження у вигляді синця в лівій виличній ділянці. Вказане ушкодження виникло від дії тупого твердого предмету по давності виникнення може відповідати часу вказаному у фабулі постанови і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження на тілі ОСОБА_11 могло виникнути внаслідок нанесення удару рукою (кулаком/долонею) та могло виникнути від однократної дії твердого тупого предмету. Виявлене тілесне ушкодження на тілі ОСОБА_11 у вигляді синця в лівій виличній ділянці, могло виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 від 15.06.2023 р. (т. 1, а. пр. 187-188);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 р. за участю потерпілого ОСОБА_11 , в якому потерпілим зазначено механізм нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т. 1, а. пр. 194-197) ;

- дані відеозапису слідчого експерименту, на якому відображений при проведенні слідчого експерименту механізм нанесення удару (т. 1, а. пр. 193);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 р. за участю свідка ОСОБА_22 , в якому свідком зазначено механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 (т. 1, а. пр. 199-202);

- дані протоколу огляду предмету з якого вбачається, що під час огляду предметів, а саме диску CD-R із вмістом відеофайлу: «Video 2023-06-15» тривалістю - 2:13 хв. з якого вбачається, що при перегляді відеофайлу зафіксована словесна сварка між особами жіночої статі на вулиці, після чого жінка - ОСОБА_12 , яка здійснює відеозапис за допомогою мобільного телефону, звертається до свого чоловіка на ім`я ОСОБА_23 , щоб той ішов додому та не нервував та починає бігти та в цей час на зустріч підходять дві жінки, позаду яких стоять ще дві особи, сусіди ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , першою підходить ОСОБА_26 , яка має коротке волосся білого кольору, одягнена в футболку синього кольору та штани чорного кольору на руках має латексні рукавички та відразу ж відбувається штовханина між жінками та ОСОБА_27 та на 01:53-01:55 хв. під час штовханини ОСОБА_26 завдає рукою удар в область обличчя ОСОБА_27 . Далі ОСОБА_28 викрикує, щоб її не били та в цей момент ОСОБА_26 стоячи навпроти на досить короткій відстані, тримає в своїй правій руці сапу, в лівій руці кофтину блакитного кольору, ліворуч біля неї знаходиться її сестра ОСОБА_29 , праворуч син ОСОБА_30 та ОСОБА_26 здійснює крок вперед та на 02:04-02:05 хв. замахується сапою до ОСОБА_31 , продовжується словесна сварка та далі на 02:11 хв. ОСОБА_26 стоїть навпроти ОСОБА_32 та завдає один удар правою рукою йому в обличчя та відразу ж відходить від чоловіка та в цей час поряд також на відео з`являється ОСОБА_30 котрий тримає в руці сапу (т. 1, а. пр. 205);

- даними СD-R диску з відео файлом: «Video 2023-06-15», який було переглянуто в судовому засіданні і який повністю відповідає відеофайлу з мобільного телефону ОСОБА_12 , оглянутому в судовому засіданні (т. 1, а. пр. 204);

Судом досліджені характеризуючи дані обвинуваченої ОСОБА_9 (т. 1, а. пр. 165 - 169).

Таким чином, перевіривши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 є доведеним та що вона обґрунтовано засуджена за ч. 1 ст. 125 КК України.

На думку апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими і належними та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою діяння, інкримінованого їй стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого, свідків та частково самої обвинуваченої.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними, як і доказів недопустимими, не встановлено.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні разом з показаннями потерпілого, свідків та частково самої обвинуваченої свідчать про неможливість формування штучних доказів або однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність у діях обвинуваченої ОСОБА_9 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про критичну оцінку показань обвинуваченої ОСОБА_9 щодо її самозахисту і нанесення потерпілим їй тілесних ушкоджень, оскільки жодного неупередженого доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_11 суду не було надано, а інші матеріали справи в їх сукупності, час та механізм отримання тілесних ушкоджень беззаперечно відображають подію так, як це описує потерпілий.

Апеляційний суд також погоджується і з висновком місцевого суду про те, що твердження обвинуваченої надані в судовому засіданні про те, що вона ударів потерпілому не наносила, таке твердження місцевий суд обґрунтовано оцінив критично та розцінив його як обраний обвинуваченою спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення і з таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що показання свідка ОСОБА_14 місцевий суд також розцінив, як намагання ОСОБА_9 уникнути відповідальності за вчинені неправомірні дії та, що це є спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки свідок ОСОБА_14 є сестрою обвинуваченої. Крім того, тільки вказаний свідок вказує на те, що обвинувачена здійснювала самозахист, проте такі показання повністю спростовуються даними оглянутого в судовому засіданні відеозапису інциденту, з якого не вбачається будь-яких протиправних дій з боку потерпілого, а навпаки вбачається спроба спровокувати конфлікт саме з її сторони і нецензурні висловлювання та прискіпливе ставлення до дружини потерпілого та до нього. Жодних доказів, які свідчать про те, що потерпілий наносив обвинуваченій ушкодження та доказів наявності таких ушкоджень суду не було надано, як і доказів звернення за медичною допомогою обвинуваченої. Також, не надано доказів можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_11 . До такого висновку місцевий суд дійшов з урахуванням того, що вказаний свідок перебуває у родинних відносинах із обвинуваченою, а тому вона є зацікавленою особою. Під час апеляційного перегляду провадження також таких даних не встановлено.

З такою оцінкою доказу - даних показань свідка ОСОБА_14 повністю погоджується суд апеляційної інстанції, вважаючи її переконливою і обґрунтованою, оскільки вона підтверджується доказами у кримінальному провадженні.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 надав показання, згідно яких обвинувачена ОСОБА_9 нанесла йому один удар правою рукою по обличчю. Ці показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 сина обвинуваченої про те, що його матір завдала потерпілому удар правою рукою в праву сторону обличчя. При цьому апеляційний суд не бере до уваги частину показань вказаного свідка, зокрема про те, що потерпілий ОСОБА_11 штовхнув його матір та вдарив рукою у висок, а вона дала йому здачу, ударивши правою рукою в праву сторону обличчя тому, що вказані свідчення об`єктивно не підтверджені іншими неупередженими доказами. Крім того, даний свідок може бути упередженим, оскільки є близьким родичем обвинуваченої.

Також, показання потерпілого ОСОБА_11 про те, що обвинувачена ОСОБА_9 нанесла йому один удар правою рукою по обличчю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що ОСОБА_9 вдарила потерпілого правою рукою в ліву сторону обличчя. Аналогічне зазначила і свідок ОСОБА_20 . Крім того, вказані події відображені на переглянутому в судовому засіданні відеозаписі інциденту. Вказані свідчення також узгоджуються з проведеним слідчим експериментом. Крім того, згідно висновку експерта № 05-9-01/237 від 16.06.2023 р. вбачається, що тілесне ушкодження, встановлене у ОСОБА_11 у вигляді синця в лівій виличній ділянці по давності виникнення може відповідати часу вказаному у фабулі постанови. Тілесне ушкодження на тілі ОСОБА_11 могло виникнути внаслідок нанесення удару рукою (кулаком/долонею) та могло виникнути від однократної дії твердого тупого предмету, могло виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 від 15.06.2023 р.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, у вказаному кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які не протирічать один одному, органічно поєднуються між собою і саме у своїй сукупності свідчать про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Об`єктивних та переконливих підстав вважати дані показань потерпілого ОСОБА_11 неправдивими під час апеляційного перегляду не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 при зверненні 15.06.2023 р. до правоохоронного органу із заявою про вчинене кримінальне правопорушення стосовно нього ст. дізнавачем Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. к-ном поліції ОСОБА_33 попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбачене ст. 383 КК України, а тому обґрунтованих підстав не довіряти даним його показань в апеляційного суду немає.

Апеляційний суд вважає необхідним наголосити на тому, що відповідно до правового висновку, який сформований Великою Палатою Верховного Суду від 24.04.2024 р. у справі № 304/1035/20, у розумінні ч. 3 ст. 403 КПК України «особою, яка подала апеляційну скаргу» є лише учасник судового провадження, який реалізував право на апеляційне оскарження від свого імені. Право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу обвинуваченого, належить виключно суб`єкту її подання, тобто обвинуваченому, захиснику чи іншому.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що апеляційну скаргу на вирок подав захисник ОСОБА_10 (т. 1, а. пр. 241-257), що стало підставою для відкриття апеляційного провадження 13.05.2024 р., а 5.02.2025 р. уже іншою захисницею, а саме адвокатом ОСОБА_8 , подані зміни до апеляційної скарги, які підписані обвинуваченою ОСОБА_9 та захисницею ОСОБА_8 (т. 2, а. пр. 58-75).

За таких обставин, оскільки доводи, які викладені в змінах до апеляційної скарги захисниці ОСОБА_34 , істотно змінюють зміст та доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , то апеляційний суд дослідивши ці доводи не бере їх до уваги та не здійснює оцінку доводів, які зазначені саме в апеляційній скарзі захисниці ОСОБА_8 , відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 р., тому що вона не є суб`єктом, який наділений правом подавати зміни до апеляційної скарги, яка стала підставою для апеляційного перегляду судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що при постановленні оскаржуваного вироку допущено невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вина обвинуваченої ОСОБА_9 в інкримінованому їй діянні за ч. 1 ст. 125 КК України повністю доведена саме сукупністю зібраних належних та допустимих доказів у своєму взаємозв`язку.

На переконання апеляційного суду будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено. Докази є послідовними, логічними, такими, що не суперечать один одному, доповнюють один одного та органічно поєднуються між собою.

Що стосується доводів апеляції про те, що ОСОБА_11 ні досудовим слідством, ні судом не був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні № 0000283, а тому дані ним показання в суді, як потерпілим, не можуть братись до уваги як доказ, тому що вони являються недопустимими, оскільки здобуті із порушенням норм КПК України, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Окрім цього, потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки посадовою особою, яка прийняла заяву про вчинене кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, яке полягає в тому, що 19.06.2023 р. ОСОБА_9 було вручено повідомлення про підозру, в якому зазначено, що вона підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказане повідомлення складається із самого повідомлення про підозру та прав підозрюваного в рамках кримінального провадження. Проте в даному процесуальному документі зазначено, що ОСОБА_9 були роз`яснені права підозрюваного, але на момент роз`яснення ОСОБА_9 редакція Закону в якій були роз`яснені права втратила свою чинність.

Так, на момент пред`явлення підозри ОСОБА_9 - 19.06.2023 р. редакція ст. 9 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» втратила чинність у зв`язку із внесеними змінами і діяла інша редакція. Також на момент пред`явлення підозри ОСОБА_9 - 19.06.2023 р. редакція ч. 3 ст. 42 КПК України втратила чинність і діяла інша редакція.

Таким чином, обвинуваченій ОСОБА_9 не було роз`яснено в повному обсязі діючі норми закону до пред`явлення їй підозри, чим було порушено її права на захист, а тому пред`явлене їй повідомлення про підозру та всі наступні докази, які були здобуті в ході досудового слідства являються недопустимими, про що захисник заявляв у ході судового слідства звертаючись до суду із відповідними клопотаннями, але незважаючи на вказане суд не дав оцінки допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування обвинувального вироку, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та не бере їх до уваги, тому що відносно ОСОБА_9 не застосовувався запобіжний захід, як затримання та взяття під варту, а тому обізнаність в цій частині з нормами законодавства, які втратили чинність, жодним чином не вплинула на її статус та права як підозрюваної та не може визнаватися істотним порушенням норм КПК України.

Що стосується того, що на момент пред`явлення підозри ОСОБА_9 редакція ч. 3 ст. 42 КПК України втратила чинність і діяла інша редакція, то дана норма Закону в більш новій редакції не зазнала змін, як і ст. 59 Конституції України, таким чином, на переконання апеляційного суду, порушень прав підозрюваної ОСОБА_9 при врученні їй повідомлення про підозру від 15.06.2023 р. не відбулось, а нова редакція деяких статей, що підлягають роз`ясненню, не зазнала жодних суттєвих змін.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що обвинувачена ОСОБА_15 діяла у межах необхідної оборони, а тому суд зобов`язаний був, застосувавши норми ст. 36 КК України, ухвалити відносно неї виправдувальний вирок, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені, тому що з матеріалів кримінального провадження об`єктивних даних про те, що обвинувачена ОСОБА_15 діяла у межах необхідної оборони ні місцевим, ні апеляційним судом не встановлено і переконливих доказів з цього приводу в матеріалах провадження немає.

Крім того, посилання в апеляції захисника на покази свідка ОСОБА_12 під час досудового слідства не відповідає вимогам ч. 4 ст. 95 КПК України, якою визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України, а тому ці доводи не заслуговують на увагу.

Підсумовуючи наведе, апеляційний суд зазначає, що у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченою кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів ст. ст. 84, 91 та 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено. Підстав для повторного допиту обвинуваченої та потерпілого, або дослідження письмових доказів під час апеляційного перегляду не було встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 26.03.2024 р. стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді