ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/408/25

Провадження № 11-кп/820/447/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеокоференції матеріали кримінального провадження № 0000151, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 березня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Полонського районного суду від 02 квітня 2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Красний Мак Бахчисарайського району Кримської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні має 3 (трьох) неповнолітніх дітей, раніше судимий вироком Полонського районного суду від 30.08.2024 року за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з врахуванням п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Полонського районного суду від 30.08.2024 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Згідно з ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Строк відбування покарання у виді обмеження волі із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України ухвалено обчислювати з дня проголошення вироку.

За вироком суду, ОСОБА_6 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт за наступних обставин.

Так, він засуджений вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 30.08.2024, який набрав законної сили 30.09.2024, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

З метою виконання вироку суду, провідним інспектором Шепетівського PC № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_6 24.10.2024 вручено направлення про відбування покарання в Полонській міській раді Шепетівського району Хмельницької області з 28.10.2024, ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування.

Розпорядженням голови Полонської міської ради № 275/2024 від 24.10.2024 ОСОБА_6 прийнято в Новолабунський старостинський округ Полонської ОТГ для відбування громадських робіт.

Відповідно до погодженого Новолабунським старостинським округом Полонської ОТГ та Шепетівським районним сектором № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області переліком робіт, які виконуватиме ОСОБА_6 , на нього покладено обов`язок з прибирання території, роботи по благоустрою та підсобні роботи.

Відповідно до графіків виходу на роботу ОСОБА_6 зобов`язаний виконувати ці роботи по 4 години в день з 28.10.2024 та цього ж дня розпочинати відбування призначеного покарання.

У період часу з 28.10.2024 по 30.11.2024 ОСОБА_6 відпрацював 80 годин громадських робіт.

Надалі він, у порушення ч. 3 ст. 40 та ст. 37 КВК України, умисно, без поважних причин, шляхом відмови, ухилився від виконання невідбутої частини покарання у виді 120 годин громадських робіт, призначеного вироком Полонського районного суду від 30.08.2024 року, та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Полонського районного суду від 02.04.2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Полонського районного суду від 30.08.2024 року, остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді у виді 2 років 15 днів обмеження волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги аргументує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що поза увагою суду залишилось те, що вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 30.08.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому реальне покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Незважаючи на це, в порушення ч. 4 ст. 71 КК України, судом обвинуваченому за сукупністю вироків визначено остаточну міру покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто його неправомірно звільнено від відбування покарання з випробуванням, у тому числі і від невідбутого реального покарання за попереднім вироком, до якого застосування вимог ст. 75 КК України є неприпустимим.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у справі № 686/3226/20.

Крім того, застосувавши до ОСОБА_6 ст.75 КК України та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, судом, всупереч вимог ст. 65 КК України, у достатній мірі не враховано, що він вчинив нове умисне кримінальне правопорушення під час відбування покарання за умисне кримінальне правопорушення, судимість за яке до цього часу не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив і продовжує злочинну діяльність.

Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 413, 414 КПК України, суд, застосувавши ст.75 КК України, застосував закон, який не підлягав застосуванню та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, що згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти такої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Апеляційний суд зобов`язаний перевірити законність й обґрунтованість рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його скоєння, а також особливостям обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт карається пробаційним наглядом на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

З урахуванням наведеного, суд правильно призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

Що ж стосується призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, то суд допустився помилки під час його визначення, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, має бути більшим як за покарання, призначене за нове кримінальне правопорушення, так і за невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, може звільнити засудженого від його відбування з випробуванням.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Із матеріалів провадження вбачається, що вироком Полонського районного суду від 30.08.2024 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт, яке він повністю не відбув, та вчинив нове кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.

Призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 15 днів обмеження волі та звільнивши останнього від його відбування, суд, в порушення вимог ч. 4 ст. 71 КК України, визначив його таким чином, що воно стало меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, при застосуванні до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільненні його від відбування покарання з випробуванням, суд, всупереч вимогам ст. 65 КК України, належним чином не врахував, що він учинив нове умисне кримінальне правопорушення під час відбування покарання за попереднім вироком, яким його засуджено за умисне кримінальне правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена. Це свідчить про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення, належних висновків зі своєї поведінки не зробив, продовжує злочинну діяльність.

Не в повній мірі враховано й особу винного, який офіційно не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки та бійки в сім`ї, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що суд неправильно застосував ст. 75 КК України, призначене обвинуваченому остаточне покарання є м`яким і не буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а отже не відповідає меті покарання.

До того ж таке покарання за обставин, установленими судом у цьому кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість вчинення вищевказаних злочинних дій та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість покарання, призначеного місцевим судом ОСОБА_6 , є обґрунтованими.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку із чим оскаржуваний вирок підлягає частковому скасуванню на підставі положень ст. ст. 409, 413 - 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує що останній вчинив кримінальний проступок.

Обвинувачений є працездатним, однак не працює та не має постійного доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

Відповідно до довідки характеристики старости Новолабунського старостинського округу Полонської міської ради ОТГ обвинувачений ОСОБА_6 одружений, офіційно ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки та бійки в сім`ї.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_6 , будучи вже притягнутим кримінальної відповідальності, висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки не зробив, а навпаки продовжив злочинну діяльність, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку та небажання ставати на шлях виправлення.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Відповідно до довідки провідного інспектора Шепетівського РС № 3 філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області з призначених вироком суду 200 годин громадських робіт ОСОБА_6 відпрацював лише 80 годин.

Згідно з п. 4 ст. 72 КК України одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, тому 120 годинам громадських робіт відповідатимуть 15 днів обмеження волі.

Враховуючи, що ОСОБА_6 після ухвалення вироку Полонського районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2024 року, але до повного відбуття покарання за ним вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, йому слід призначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднавши до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком, з урахуванням вимог ст. 72 КК України щодо складання покарань.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В іншій частині вирок слід залишити без змін, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2024 року та остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років 15 (п`ятнадцять) днів обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3