ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 вересня 2025 року включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що існують ризики, визначені ст. 177 КПК України, обвинувачений протягом тривалого часу уникав явки до суду, кримінальне провадження по суті не розглянуто, а тому незастосування запобіжного заходу може перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Вказує про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, оскільки судом належним чином не взято до уваги особу обвинуваченого та його пояснення щодо неявки до суду. Зазначає, що обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Норми ч. 1 ст. 194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_6 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно застосував обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за який передбачається виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, на даний час в рамках цього кримінального провадження триває судовий розгляд.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Під час розгляду у суді першої інстанції прокурором доведено можливість переховування ОСОБА_6 від суду, оскільки останній протягом тривалого часу уникав явки до суду, оголошувався в розшук, обізнаний про тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто розуміє можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведення його вини за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Доведений стороною обвинувачення і ризик вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень, враховуючи відсутність офіційного працевлаштування, схильність обвинуваченого не дотримуватися процесуальних обов`язків, які на нього покладено.

Виходячи з викладеного, на переконання колегії суддів, тяжкість інкримінованого обвинувачення ОСОБА_6 у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особу обвинуваченого дають обґрунтовані підстави вважати, що наведені прокурором в клопотанні ризики існують та є актуальними, що є обґрунтованою підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора чи обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Зважаючи на наведене суд на підставі оцінки сукупності отриманих доказів дійшов правильного висновку, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, у якому він обвинувачується, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є вірогідною та достатньою підставою для застосування стосовно обвинуваченого такого обмежувального заходу як тримання під вартою.

За таких обставин законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі наведеного і керуючись ст. 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2025 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді