ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/160/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 р. м. Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000499 від 19 травня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вірлів Зборівського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого виконавчим директором ТОВ «Олишківецьке», депутата Кременецької районної ради VІІІ скликання, раніше не судимого

застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 38 (тридцять вісім) днів.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 20.07.2025.

Як слідує з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000499 від 19.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до ст. 68 Конституції України та ст. 1, п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» як особа-учасник дорожнього руху (водій транспортного засобу) зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Однак ОСОБА_7 , ігноруючи вимоги Закону України «Про дорожній рух», 19.05.2025 приблизно о 19 год. 30 хв., грубо порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки та моделі «Mitsubishi Сolt», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався проїзною частиною автомобільної дороги М-19 «Доманово Ковель Чернівці Тереблече» у межах населеного пункту с. Старий Вишнівець Кременецького району Тернопільської області з м. Тернополя у напрямку м. Кременець.

Так, під час руху водій автомобіля марки та моделі «Mitsubishi Сolt», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 внаслідок алкогольного сп`яніння не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не ураховував дорожні умови та дорожню обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю чи здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 1.10, п. 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху.

Проїжджаючи ділянку 279 КМ+800 вказаної автомобільної дороги, ОСОБА_7 на заокругленні дороги ліворуч вів керований транспортний засіб із перевищенням швидкості, яка допустима за умов заносу, чим порушив вимоги п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, згідно з якими під час вибору в установлених межах безпечної швидкості водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Унаслідок допущених порушень водій автомобіля марки та моделі «Mitsubishi Сolt», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 змінив напрямок свого руху та допустив виїзд за межі елементів проїзної частини дороги правий тротуар, після чого виник його правосторонній занос, в процесі якого він виїхав на зустрічні смуги руху, лівий тротуар та ліве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 та нерухомий автомобіль марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_2 , з подальшим перекиданням керованого ним транспортного засобу.

Так, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_10 .

19.05.2025 ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

20.05.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, за змістом якої вважає, що ухвала слідчого судді першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не надано належної оцінки обставинам, на які посилалась сторона захисту в обґрунтування заперечень щодо клопотання слідчого, та доказам, наданим суду стороною захисту, а також не враховано усіх обставин і доказів сторони захисту.

Вказує, що слідчим суддею не враховано належним чином той факт, що ОСОБА_7 у період з 2014 по 2017 роки безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України. При цьому, участь в АТО ОСОБА_7 брав на добровільних засадах, як доброволець батальйону патрульної служби міліції особливого призначення Січ.

Надалі, з 2022 по 2023 рік у складі Збройних Сил України брав безпосередньо участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Харківській та Донецькій областях.

Під час участі у бойових діях отримував поранення, однак, після лікування продовжував виконувати бойові завдання, звільнений з військової служби у 2023 році за станом здоров`я.

Захисник наголошує, що слідчим суддею не враховано належним чином, що за виконання з честю та гідністю свого військового та патріотичного обов`язку, героїзм, відвагу, витримку, стійкість, зразкове та сумлінне виконання службових завдань, неодноразово відмічений подяками, грамотами, а також нагороджений медалями За службу Україні, За жертовність і любов до України, За службу Державі, Доброволець АТО.

Крім цього, ОСОБА_7 бере активну участь у громадському житті, зокрема є членом громадських організацій, зокрема, ГО Рух ветеранів Лановеччини, ГО Козацьке Товариство Академія козацтва у Луганській області, ГО Десантно-козацький рій.

На переконання апелянта, ці обставини, а саме добровільна участь ОСОБА_7 у бойових діях, не зважаючи на реальну загрозу не тільки здоров`ю але і життю чи потрапляння в полон, спростовують доводи клопотання та висновків слідчого судді про ризик невиконання підозрюваним процесуальних обов`язків, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Звертає увагу колегії суддів на те, що ОСОБА_7 був допитаний як підозрюваний, і під час допиту повністю визнав свою вину у ДТП, у вчиненому щиро кається та надалі активно сприятиме слідству у встановленні всіх обставин у кримінальному провадженні. Вказує, що ця обставина залишилась поза увагою слідчого судді.

Сторона захисту наголошує на тому, що потерпілими надана розписка про відсутність претензій до ОСОБА_7 , яка складена у зв`язку із виплатою потерпілим відшкодування завданої шкоди.

Крім цього, вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні та у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання з розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, незважаючи на наявність підстав для відкладення судового засідання, виявив бажання взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза приміщенням суду.

На переконання апелянта, слідчий суддя залишив поза увагою, зазначені вище обставини, які відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, ч.1 ст.194 КПК України мають бути оцінені при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Також зазначає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою з мотивів тяжкості вчиненого правопорушення не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Захист стверджує, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є надто суворим.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави та постановити нову, якою при обрані запобіжного заходу визначити інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави як альтернативний вид запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність слідчим обставин, передбачених ст.177 КПК України, що дають підстави до застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

Проте, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Оцінивши доведеність обґрунтованої підозри та наявність існування ризиків, слідчий суддя прийняв рішення про застосування щодо ОСОБА_7 виняткового, найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не погоджується, оскільки ні слідчим у клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Не наведено таких доводів і прокурором в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на правовоу позицію, викладену у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, де зазначено, що при розгляді клопотання про обрання або ж про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Ці обставини під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 місцевим судом не досліджувалися.

За змістом ст.410 КПК України судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення визнається неповним.

Враховуючи встановлену в судовому засіданні апеляційної інстанції неповноту судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нової, відповідно до ч.3 ст.407 та ч.1 ст.409 КПК України.

Колегія суддів, вважає, що в матеріалах клопотання наявні докази того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України, та існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, можливість переховування від органів слідства та /або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, колегія суддів прийшла до переконання, що в матеріалах клопотання відсутні достатні докази того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, зокрема: можливості переховуванню від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів враховує, що підозрюваний ОСОБА_7 є учасником бойових дій, який брав безпосередньо участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; неодноразово відмічений подяками, грамотами, а також нагороджений медалями за участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей; бере активну участь у громадському житті.

Також колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий; працевлаштований; позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; активно займається волонтерською діяльністю; одружений та має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем свого проживання; під час допиту органом досудового розслідування ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у ДТП; відсутність претензій до ОСОБА_7 зі сторони потерпілих, у зв`язку з відшкодуванням їм шкоди; його незадовільний стан здоров`я, що підтверджується матеріалами кримінального провадження і, на думку суду, суттєво зменшує ступінь встановлених ризиків і дає підстави застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне також прийняття до уваги те, що на даний час підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на стаціонарному лікуванні в Тернопільскій обласній клінічній лікарні та інформацію надану Тернопільською обласною клінічною лікарнею на запит адвоката проте, що станом на 04.06.2025 р. стан здоров`я ОСОБА_7 не дозволяв утримувати його в умовах ІТТ, СІЗО, а також те, що участь у розгляді слідчим суддею клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_7 приймав у режимі відеоконференцзв`язку з медичного закладу, в якому він перебуває на стаціонарному лікуванні.

Таким чином, вказана обставина, передбачена п.3 ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання слідчим суддею, прокурором не доведена, а тому суд, відповідно до вимог ч.2 ст.194 КПК України, зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що має місце в даному випадку, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладання яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити, застосувавши відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Враховуючи вагомість наявних доказів, що підтверджують вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України, наявність вищезазначених ризиків, визначених ст.177 КПК України, приймаючи до уваги дані про його особу, які, на думку апеляційного суду знижують ступінь можливості неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, колегія суддів вважає, що застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту повинен супроводжуватися забороною цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , за винятком необхідності відвідування медичних закладів для проведення лікувальних процедур та укриття під час повітряної тривоги, з покладенням на нього обов`язку прибувати до слідчого, яким здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , прокурора, суду за першою вимогою, та здати, за наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року, якою відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності відвідування медичних закладів для проведення лікувальних процедур та укриття під час повітряної тривоги

Покласти на ОСОБА_7 обов`язок прибувати на першу вимогу за викликом до слідчого, прокурора чи суду, в провадженні яких буде знаходитися кримінальне провадження про його підозру чи обвинувачення та здати, за наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Встановити строк дії ухвали до 20 липня 2025 року включно.

Контроль за виконання ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий

Судді