ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0000415 від 15.01.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2016 року за №0000415 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Захисник ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, та закриття кримінального провадження відносно нього.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні висловив думку про можливість закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно нього закрити.

Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він вину у скоєному не визнає, але згоден на звільнення його від кримінальної відповідальності та на закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Суд заслухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду клопотання сторони захисту за відсутності потерпілих, вважає за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності потерпілих.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права потерпілих на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що потерпілі неодноразово викликались судом у встановленому КПК порядку, але в суд не з`являлись, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Більш того, суд вважає, що в умовах воєнного стану оголошеного в Україні у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, в даному випадку, при розгляді вищезгаданого клопотання захисника, відсутні нагальна потреба очікувати на волевиявлення вказаних учасників судового провадження бажання на прибуття до суду, оскільки, з урахуванням періодичних ракетних обстрілів міста Одеси, це становить загрозу для вказаних осіб.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням з додатками та надані документи, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього з таких підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених за наступних обставин.

У березні 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення підприємницької діяльності, маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «ibud.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар згідно різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_17 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: «сітки «рабиці» та металевого дроту, та вирішив поцікавиться у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_17 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 4220 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_18 , котра є співмешканкою ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 31.03.2015 року ОСОБА_17 перерахував грошові кошти в розмірі 4220 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_17 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав збитків останньому на зазначену суму.

Крім того, у квітні 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності, та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_6 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме: бетонних стовпів, сітки «рабиці», проволки, та вирішила поцікавиться у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_6 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 2498 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_18 , котра являлась співмешканкою ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 27.04.2015 року ОСОБА_6 , перерахувала грошові кошти в розмірі 2498 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_5 не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_6 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на зазначену суму.

Крім цього, у серпні 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_12 , побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», та вирішила поцікавиться у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_12 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової переоплати в сумі 14990 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 10.08.2015 року ОСОБА_12 , перерахувала грошові кошти в розмірі 14990 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому, ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_12 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на зазначену суму.

Крім того, у вересні 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_7 побачила на вищевказаному сайті Інтернет-ресурсі інформацію, щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці» та вирішила поцікавиться у продавця щодо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_7 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 7000 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 29.09.2015 року ОСОБА_7 перерахувала грошові кошти в розмірі 7000 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому, ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_7 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на зазначену суму.

Крім цього, у жовтні 2015 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_11 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», та вирішив поцікавиться у продавця про умови придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_11 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 2500 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_18 , котра являлась співмешканкою ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 05.10.2015 року ОСОБА_11 , перерахував грошові кошти в розмірі 2500 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в якості передоплати за замовлену продукцію.

У подальшому, ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_11 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому збитків на вказану суму.

Крім того, у січні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «flagma.ua» інформації про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_9 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», залізо-бетонних стовпчиків, дроту колючого та вирішив поцікавиться у продавця щодо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами, вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_9 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 18500 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 21.01.2016 року ОСОБА_9 перерахував грошові кошти в розмірі 18500 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому, ОСОБА_5 не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_9 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому збитків на вказану суму.

Крім цього, у березні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_14 побачив на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», дроту колючого та дроту стального, вирішив поцікавиться у продавця одо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілому ОСОБА_14 повідомлено, що продаж необхідного йому товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 20000 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 01.03.2016 року ОСОБА_14 перерахував грошові кошти в розмірі 20000 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлену продукцію.

У подальшому, ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_14 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останньому збитків на вказану суму.

Крім того, у травні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_10 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», ж/б стовпчиків та дроту, вирішила поцікавиться у продавця умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_10 було повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 5300 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 13.05.2016 року ОСОБА_10 , перерахувала грошові кошти в розмірі 5300 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в якості передоплати за замовлену продукцію.

У подальшому, ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_10 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на вказану суму.

Крім цього, у червні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «agrometstroi.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_16 , побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці» та дроту, та вирішила поцікавиться у продавця щодо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_16 було повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 4342 гривень 50 копійок на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_19 , котрий на той момент був найманим співробітником ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 30.06.2016 року ОСОБА_16 перерахувала грошові кошти в розмірі 4342 гривні 50 копійок на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в якості передоплати за замовлену продукцію.

У подальшому ОСОБА_5 не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_16 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на вказану суму.

Крім того, у червні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «prom.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_13 та її чоловік ОСОБА_20 , побачили на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме будівельних матеріалів у вигляді сітки рабиці, дріту, арматури та вирішили поцікавиться у продавця щодо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови, чоловікові потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_20 було повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 36631 гривень 02 копійок на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_19 , котрий на той момент був найманим співробітником ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 01.07.2016 року чоловік потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_20 перерахував грошові кошти в розмірі 36631 гривень 02 копійки на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в якості передоплати за замовлену продукцію.

У подальшому ОСОБА_5 не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_20 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій збитків на зазначену суму.

Крім того, у липні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «agrometdtroi.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_8 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме залізо-бетонних стовпчиків та вирішила поцікавиться у продавця щодо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_8 було повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передплати в сумі 13000 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_19 , котрий на той момент був найманим співробітником ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 08.07.2016 року чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_21 , перерахував грошові кошти в розмірі 13000 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в якості передоплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_8 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на вказану суму.

Крім цього, у вересні 2016 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, під приводом здійснення підприємницької діяльності та маючи в підпорядкуванні співробітників, які офіційно не працевлаштовані, надавав останнім вказівки щодо розміщення на Інтернет-ресурсі «stroylines.com.ua» інформації, про прийом заказів на купівлю будівельних матеріалів, а також надання зручним для покупця способом інформації про реквізити карткових та розрахункових банківських рахунків, згідно яких потерпілі здійснювали перерахування грошових коштів за нібито придбаний товар різного асортименту будівельних матеріалів, якого насправді не було в наявності.

Після чого, ОСОБА_15 побачила на вищевказаному Інтернет-ресурсі інформацію щодо продажу товару, а саме сітки «рабиці», бетонних стовпчиків, хвіртки звареної з металевих кутників з сіткою «рабицею», а також монтажу огорожі, та вирішила поцікавиться у продавця щодо умов придбання товару, зателефонувавши за контактними номерами вказаними на сайті.

Під час телефонної розмови потерпілій ОСОБА_15 повідомлено, що продаж необхідного їй товару здійснюється на умовах обов`язкової передоплати в сумі 5700 гривень на банківський розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий у ПАТ «Укрсоцбанк», на ім`я ОСОБА_5 .

Довірившись продавцеві, 31.09.2016 року ОСОБА_15 , перерахувала грошові кошти в розмірі 5700 гривень на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 в якості передплати за замовлений товар.

У подальшому ОСОБА_5 , не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з приводу продажу товару, замовленого ОСОБА_15 , товар не відправив, грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав останній збитків на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство);

- ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків (згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, що набрав чинності з 01.07.2020 р.), а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Стаття 190 КК України від дня внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР зазнавала змін згідно із Законами № 2617-VIII від 22.11.2018; № 3233-IX від 13.07.2023; № 3342-IX від 23.08.2023, зокрема в тому числі зазнавали змін санкції частин 1 та 2 статті 190 КК України.

Так, на момент кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, який ставиться у вину ОСОБА_5 , станом на березень 2015 року санкція передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

На момент кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, вчинення яких ставиться у вину ОСОБА_5 , станом на 2016 рік санкція передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Станом на день розгляду клопотання сторони захисту санкцією ч. 1 ст. 190 КК України перебачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Санкцією ч. 2 ст. 190 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Отже згаданими Законами кримінальна відповідальність за частинами першою та другою статті частково посилена, оскільки розмір штрафу підвищений, але межі покарання у виді обмеження (ч.ч.1, 2) та позбавлення волі (ч.2) залишені без змін, отже кримінальна відповідальність в частині покарань у виді обмеження та позбавлення волі, які є визначальними для застосування положень ст.49 КК України не поліпшили і не пом`якшили становище ОСОБА_5 , але законодавцем інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення віднесені до кримінального проступку (ч.1) та нетяжкого злочину (ч.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Частиною 2 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

Будь-яких даних, які б свідчили про ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від досудового розслідування чи суду, не встановлено.

Окрім того, відповідно до наданої прокурором суду довідки №189-18022025/51008 від 18.02.2025 року, обвинувачений ОСОБА_5 не притягувався до кримінальної відповідальності в межах інших кримінальних проваджень, тобто обставини, які б свідчили про переривання строку давності, судом не встановлено.

Водночас, саме формулювання вказаних положень ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 8 ст.284, ч. 3 ст.288 КПК, свідчить про те, що вони є імперативними та не залежать як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду. Тому у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності його згоди на це, незалежно від визнання ним своєї вини, то суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також за частиною 6 статті 368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 в справі №493/1843/16-к зроблено висновок про те, що матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання. Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.07.2021 р. № 552/5595/18, згідно якій за змістом статей 284, 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, враховуючи, те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, за який передбачено покарання у тому числі у виді обмеження волі до трьох років та у вчиненні нетяжких злочинів, за які передбачено покарання у тому числі у виді обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років, при цьому останній інкримінований епізод мав місце 31.09.2016 року, у зв`язку із чим на день вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності минув строк більше п`яти років, а також з урахуванням згоди обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що на підставі імперативних положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України він має бути звільнений від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 має бути закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Процесуальні витрати, речові докази в цьому кримінальному провадженні відсутні, а також заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 284, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000415 від 15.01.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/3704/18

Номер провадження № 1-кп/522/547/25

Головуючий суддя ОСОБА_1