ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області колегіально в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000037 від 02.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон Херсонської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше несудимої, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 20.01.2021 № 14 о/с ОСОБА_8 , маючи спеціальне звання «майор поліції», працювала на посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 Головного управління Національної поліції в Херсонській області. ОСОБА_8 , вступаючи до лав Національної поліції України, присягнула вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки. Однак, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу України поліцейським Національної поліції України, обіймаючи посаду заступника начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 Головного управління Національної поліції в Херсонській області, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, ст. ст. 8, 18, 24 Закону України «Про Національну поліцію», порушуючи присягу працівника поліції, діючи умисно та протиправно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії російської федерації проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України за наступних обставин.

Так, з 24.02.2022 збройними силами та іншими військовими формуваннями Російської Федерації здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію суверенної держави Україна. Починаючи з березня 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, збройні сили Російської Федерації, здійснюючи військове вторгнення, зайняли та здійснювали контроль частини території України, а саме тимчасово окупували територію Херсонської області, у тому числі захопили і взяли під силовий контроль будівлі та споруди на території м. Херсон та інших населених пунктів Херсонської області, що забезпечували діяльність органів державної влади, зокрема ГУНП в Херсонській області та його територіальні підрозділи задля припинення їх законної діяльності згідно законодавства України та створення на їх базі і забезпечення функціонування органів окупаційної влади, у тому числі незаконного правоохоронного органу з поліцейськими функціями. Так, у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше травня 2022 року, невстановленими представниками держави агресора Російської Федерації, з метою утворення вертикалі незаконних органів управління та їх функціонування на тимчасово окупованій збройними силами Російської Федерації території Херсонської області серед іншого було створено незаконний правоохоронний орган під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области» та розпочато набір кадрів до вказаного органу.

Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17.05.2022, у громадянки України ОСОБА_8 , яка була працівником правоохоронного органу України заступником начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 Головного управління Національної поліції в Херсонській області та на той час перебувала безпосередньо на території м. Херсон Херсонської області, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, виник злочинний умисел на проведення підривної діяльності проти України, завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, здійснення державної зради шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, вступу на службу та добровільне зайняття посади в незаконному правоохоронному органі.

У подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Херсон Херсонської області, точне місце знаходження досудовим розслідуванням не встановлене, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17.05.2022, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи факт військової агресії Російської Федерації проти України, діючи умисно та протиправно, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, усупереч наказу начальника ГУНП в Херсонській області від 24.02.2022 № 87 щодо необхідності здійснення евакуації (передислокації) апарату ГУНП в Херсонській області та його територіальних підрозділів поліції у визначені безпечні місця, не здійснила виїзд з м. Херсон Херсонської області на підконтрольну Україні територію, а натомість з власної ініціативи, добровільно з метою надання допомоги незаконно створеній окупаційній владі Російської Федерації, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Херсон Херсонської області, реалізуючи свій умисел щодо вступу на службу в незаконний правоохоронний орган, добровільно звернулася до так званого «Главного управления Министерства внутренних дел Херсонской области» із заявою про прийняття її на службу у вказаний незаконний правоохоронний орган. Після цього, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 17.05.2022, на підставі документу під назвою «Приказ Главного управления МВД Херсонской области от 17.05.2022 № 1-лс» громадянку України ОСОБА_8 , яка була працівником правоохоронного органу України, за її власним бажанням призначено на посаду у незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление МВД Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме на посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника изолятора временного содержания Главного управления МВД Херсонской области», а у подальшому на підставі документу під назвою «Приказ Главного управления МВД Херсонской области от 01.08.2022 № 26-лс» ОСОБА_8 за її власним бажанням призначено на іншу посаду у зазначеному незаконному правоохоронному органі, а саме на посаду «временно исполняющего обязанности начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области». У подальшому, у невстановлені в ході досудового розслідування день та час, однак не пізніше 05.09.2022, ОСОБА_8 була призначена на постійну посаду у вказаному незаконному правоохоронному органі, а саме на посаду «начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области». Добровільно обіймаючи вищевказані посади в незаконному правоохоронному органі під назвою «Главное управление Министерства внутренних дел Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області, ОСОБА_8 протиправно виконувала поліцейські функції, направлені на захист окупаційної влади Російської Федерації та незаконні завдання, поставлені представниками силових структур Російської Федерації.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями громадянка України ОСОБА_8 протягом травня вересня 2022 року, будучи працівником правоохоронного органу України поліцейським Національної поліції України, обіймаючи посаду заступника начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 Головного управління Національної поліції в Херсонській області, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, ст. ст. 8, 18, 24 Закону України «Про Національну поліцію», не дотримуючись присяги поліцейського, з особистих мотивів, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, діючи умисно та протиправно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та вступила на службу у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області під назвою «Главное управление МВД Херсонской области», добровільно обійнявши посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника изолятора временного содержания Главного управления МВД Херсонской области», а в подальшому «временно исполняющего обязанности начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области» та «начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области», чим створила умови для функціонування зазначеного незаконного правоохоронного органу, тим самим забезпечила становлення і зміцнення окупаційної влади Російської Федерації на тимчасово окупованій території України.

II.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченої, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.

На підставі ухвали Верховного Суду від 06.11.2023 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року було призначено підготовче судове засідання.

Судом від призначення обвинувального акту до підготовчого судового засідання та до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченої, було проведено судові засідання: 18.12.2023 року, 19.01.2024 року, 24.01.2024 року, 08.02.2024, 07.03.2024, 03.04.2024 року та 17.04.2024 року.

Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачена повідомлялась про судовий розгляд кримінального провадження стосовно неї та мала можливість прибути до суду та скористатись своїм правом на вільний вибір захисника, користуватись своїми правами та подати до суду будь-які клопотання чи заяви.

Зазначеною можливістю, наданою судом, обвинувачена ОСОБА_8 не скористалась.

Застосовуючи процедуру заочного судового розгляду суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст.323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 2 ст.297-1КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст.ст.111, 111-1 КК України, за якими, висунуто обвинувачення ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченої ОСОБА_8 до призначених судових засідань опублікуванні у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_8 були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.

Водночас, незважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_8 протягом тривалого часу на території України, у органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останньої за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.

З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченої.

Щодо забезпечення права на захист.

Відповідно до ч.2 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Разом з цим, стосовно ОСОБА_8 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженню є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченого.

З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 17 квітня 2024 року клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000037 від 02.06.2023 року висунуте щодо злочинів, передбачених ч.2 ст. 111, ч. ст.111-1 КК України, тобто тих, які входять до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Ухвалою суду від 29.07.2024 року був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, 314-316 КПК України.

Разом з цим, за період часу з 27.11.2023 року (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 20.05.2025 року, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду, офіційний веб-сайт Офісу Генерального прокурора та публікацій у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження.

Підсумовуючи, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia», судом виконані та дотримані у повному обсязі.

III. Позиція сторін кримінального провадження.

Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів. Просив визнати обвинувачену ОСОБА_8 винною за ч. 2 ст. 111 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна; за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна. На підставі статті 70 КК України просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «майор поліції».

Захисник в судових дебатах просив призначити мінімальне покарання обвинуваченій за санкціями статей, за якими вона притягається до кримінальної відповідальності.

IV. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.08.2023 року (справа 750/12363/23, н/п № 1-кс/750/4260/23), по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні поставлених їй у провину кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участю свідка ОСОБА_9 , відповідно до якого свідок на фото № 4 за сукупністю ознак зовнішності впізнав ОСОБА_8 , як громадянку, яка зайняла посаду в незаконно створеному правоохоронному органі;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до якого свідок на фото № 4 за сукупністю ознак зовнішності впізнала ОСОБА_8 , як громадянку, яка зайняла посаду в незаконно створеному правоохоронному органі;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого свідок на фото № 4 за сукупністю ознак зовнішності впізнав ОСОБА_8 , як громадянку, яка зайняла посаду в незаконно створеному правоохоронному органі;

-протоколом огляду від 13.07.2023 року компакт-диску DVD-R, на якому виявлено файл з назвою «сотрудники на 5.09», у вкладці «сотрудники» якого виявлено інформацію про ОСОБА_8 , як про працівника «Главного управления МВД в Херсонской області», а також файл із наказом про призначення на посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника изолятора временного содержания Главного управления МВД Херсонской области» й файл із наказом про переведення на посаду «временно исполняющего обязанности начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области»;

-витягом зі списку співробітників «ГУ МВД Херсонской области», в якому маються відомості щодо ОСОБА_8 ;

-копією наказу по особовому складу № 1 л/с від 17.05.2022 «ГУ МВД Херсонской области», згідно якого «в целях нормализации и стабилизации криминогенной обстановки, обеспечения законности и правопорядка на территории Херсонской области» ОСОБА_8 призначено на підставі власної заяви на посаду «временно исполняющего обязанности заместителя начальника изолятора временного содержания Главного управления МВД Херсонской области с 18.05.2022, присвоив специальное звание майор полиции»;

-копією наказу по особовому складу № 26 л/с від 01.08.2022 «ГУ МВД Херсонской области», згідно якого «в целях нормализации и стабилизации криминогенной обстановки, обеспечения законности и правопорядка на территории Херсонской области и в соответствии с Положением о Главном управлении Министерства внутренних дел Херсонской области, утвержденного приказом военного коменданта Херсонской области от 17 июня 2022 года №51» ОСОБА_8 на підставі власного рапорту переведено на посаду «временно исполняющего обязанности начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области с 01.08.2022, освободив от должности временно исполняющего обязанности заместителя начальника изолятора временного содержания Главного управления МВД Херсонской области»;

-витягами з наказів № 1 о/с від 07.11.2015 року, № 14 о/с від 20.01.2021 року, № 720 о/с від 15.08.2022 року ГУНП в Херсонській області, відповідно до яких ОСОБА_8 проходила службу в органах Національної поліції;

-копією присяги ОСОБА_8 на вірність українському народу.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджуюся наступними показами свідків,допитаних в ході судового засідання:

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що раніше працювала в управлінні кадрового забезпечення Управління національної поліції. З травня 2022 року окупаційною владою в м.Херсоні було утворено «Главное Управление МВД в Херсонской области», яке виконувало правоохоронну діяльність на території Херсонської області. У зазначеному управлінні свідок працювала в період часу з 23.03.2022 року по 12.09.2022 року в підрозділі кадрового забезпечення. До її посадових обов`язків входила перевірка наказів на звільнення, переведення та виготовлення звітів для керівництва. Також свідок зазначила, що за місцем її проживання під час проведення обшуку вилучались документи щодо особового складу, які повністю відповідають дійсності. Пояснила, що ОСОБА_8 була діючим працівником ГУНП в Херсонській області, перебувала в декретній відпустці. В незаконному органі ОСОБА_8 займала посаду «заместителя начальника изолятора временного содержания Главного управления МВД Херсонской области», після була пеереведена на посаду «временно исполняющего обязанности начальника оперативно-справочного отдела управления информационных технологий и связи Главного управления МВД Херсонской области».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є колишнім працівником поліції та знає ОСОБА_8 як слідчого Дніпровського СВ ХРУП і лінійного відділу порту Херсон. Під час окупації міста Херсона йому відомо про створення поліції РФ. Також свідок зазначив, що в кінці червня 2022 року він зустрів ОСОБА_8 , яка була одягнена у формений одяг без зброї. В розмові остання пояснила, що працює в новоствореному окупаційною владою органі поліції та займається збором остаточних даних, проводить спеціальні перевірки. Розказала про гарні умови проходження служби, високу заробітну плату і запропонувала теж працювати у поліції РФ. При цьому свій вибір обґрунтувала тим, що Україна всіх покинула, працювати було ніде, а в органах поліції РФ висока заробітна плата.

Зазначені докази та покази свідків, у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_8 перебуваючи та тимчасово окупованій території Херсонської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії російської федерації проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та добровільно зайняла посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України.

V.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення. Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків, допитаних в судовому засіданні, оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену. Крім того, свідки були у встановленому КПК України порядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинувачену винною у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.

Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 в інкримінованих їй злочинах, кваліфікація її дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за:

- ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану;

- ч. 7 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

VI. Призначення покарання.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчинених злочинів, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченої покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченою злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, яка посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставин що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченої, дають підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України, відповідно до вимог ст.54 КК України з позбавленням спеціального звання та з конфіскацією всього належного їй майна, й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи винного.

Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_8 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженої та запобігання вчинення нею нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.

VIІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не обирався.

Арешт на майно обвинуваченої не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «майор поліції».

Строк відбування призначеного ОСОБА_8 покарання рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України рахувати з моменту відбуття ОСОБА_8 основного покарання.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, захиснику та направити на адресу обвинуваченого.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Головуючий суддяОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2