Провадження № 1-кп/643/841/25
Справа № 643/7249/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження

№ 0000200 від 16.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Куп`янськ-Вузловий, Куп`янського району, Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, який не одружений, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

Починаючи з весни 2021 ОСОБА_4 орендував кімнату та мешкав у квартирі АДРЕСА_3 разом з власниками зазначеної квартири, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його донькою - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 17.06.2021 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 почали співмешкати разом за вказаною адресою, стали пов`язаними спільним побутом, мати взаємні права та обов`язки, тобто перебували у фактичних сімейних відносинах.

11.01.2024, точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_4 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник словесний конфлікт з ОСОБА_6 . В ході цього конфлікту ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись навпроти ОСОБА_6 , скоротивши дистанцію та наблизившись до останнього, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення

ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, свідомо бажаючи їх настання, знаходячись у безпосередній близькості з ОСОБА_6 обличчям один до одного, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока, один удар кулаком лівої руки в область правого ока, після чого ОСОБА_4 вдарив один раз ОСОБА_6 кулаком правої руки в лобнево-скроневу ділянку зліва та в скулову область зліва.

Внаслідок умисних дій за вказаних обставин ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження: синець в лобно-скроневій ділянці та обох орбітальних ділянках, а також забиту рану лівої надбрівної ділянки та в лівій виличній ділянці.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_4 у період часу з 24.08.2022 по 23.03.2023 систематично вчиняв фізичне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_7 , що виражалось у нанесені побоїв, тілесних ушкоджень у різні частині тіла останньої, у тому числі в область голови. Однак ОСОБА_7 побоюючись чергового побиття з боку співмешканця, до правоохоронних органів з метою притягнення його до відповідальності не зверталась.

Починаючи, приблизно, з 21 год. 00 хв. до 23 год. 55 хв. 06.02.2025 (точний час в ході досудового розслідування не встановлений) до 21 год. 36 хв. 12.02.2025, на ґрунті надмірного вживання алкогольних напоїв, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 вчиняв сварки з своєю співмешканкою ОСОБА_7 , під час яких, діючи умисно та цілеспрямовано спричинив останній тілесні ушкодження у зазначений період часу за наступних обставин.

06.02.2025 в період часу, приблизно, з 21 год. 00 хв. до 23 год. 55 хв. (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в коридорі квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, відповідно до свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та, бажаючи настання їх наслідків, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин до останньої, стоячи обличчям до ОСОБА_7 , зі значною силою кулаками рук наніс не менш ніж чотири удари в область обличчя та волосистої частини голови потерпілої ОСОБА_7 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 наніс не менше ніж два удари кулаками рук по правій руці потерпілої, від отриманих ударів ОСОБА_7 , втративши рівновагу, впала в коридорі на підлогу на спину, вдарившись об стіну правою верхньо-бічною частиною голови, після чого підвелась та, відчуваючи фізичне нездужання, пішла до кімнати, де лягла у ліжко.

Після зазначених подій ОСОБА_7 за медичною допомогою та до правоохоронних органів не зверталась, що стало наслідком продовження протиправних дій стосовно неї з боку ОСОБА_4 та ускладнення стану здоров`я через отримані травми.

Надалі, 12.02.2025, ОСОБА_4 , повернувшись додому за вищевказаною адресою, приблизно

о 21 год. 00 хв., більш точний час проведеним досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку з потерпілою ОСОБА_7 , під час якої, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 , внаслідок нанесених ним 06.02.2025 тілесних ушкоджень, не може чинити опір, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне спричинення тілесних ушкоджень останній, перебуваючи в коридорі вищевказаної квартири, стоячи обличчям один до одного, зі значною силою кулаками рук наніс не менш, ніж два удари (точна кількість ударів під час досудового розслідування не встановлена) по голові потерпілої ОСОБА_7 , а саме: в область обличчя та волосистої частини голови, чим спричинив закриту черепно-мозкову травму. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 зі значною силою наніс один удар ногою в передню частину живота справа потерпілій ОСОБА_7 , внаслідок чого остання впала на спину в коридорі зазначеної квартири, втративши свідомість.

Таким чином, в період з 06.02.2025, в проміжок часу, приблизно, з 21 год. 00 хв. до 23 год. 55 хв. (точний час досудовим розслідуванням не встановлений) до 21 год. 36 хв. 12.02.2025, ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано за вищевказаних обставин, умисно спричинив потерпілій ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження:

- голови: закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини в тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва з крововиливом в лівій скроневий м`яз, крововиливів у правій скроневій ділянці та лобовій ділянці зліва, забійної рани на тлі садна в проекції правої надбрівної дуги та верхньої повіки правого ока з крововиливом у підлеглі м`які тканини, що розповсюджується на праву виличну ділянку; забійної наскрізної рани на нижній губі із крововиливом на слизовій оболонці нижньої губи; садна на носі, субдуральної гематоми (крововиливу під тверду мозкову оболонку) в ділянці обох тім?яних і потиличних часток головного мозку по верхньо-бічній (конвексітальній) поверхні із розповсюдженням через міжпівкульну щілину на намет мозочку зліва (об?ємом близько 100 куб. см), а також в ділянці полюсу правої скроневої частки, субарахноїдального (у м`які мозкові оболонки) крововиливу в ділянці лівої півкулі головного мозку по верхньо-бічній (конвексітальній) поверхні та в зоні її полюсів із розповсюдженням на базальну поверхню лівої півкулі мозочку, вогнищ контузійно-геморагічного забою лівої скроневої частки у полюсно-конвексітальному відділі.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.2, 2.1.3 «г» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6 (далі - Правила).

-живота: закрита травма живота у вигляді крововиливу у м`які тканини черевної стінки по правій передньо-бічній поверхні в підребровій ділянці та розриву капсули печінки по діафрагмальній поверхні в ділянці міждольовій борозні з вогнищевим крововиливом у підлеглу паренхіму печінки і крововиливом у черевну порожнину (в об`ємі близько 300 мл. крові).

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, згідно з п. 2.2.1 «а», «б» та «в», 2.2.2 та 4.6 Правил.

- кінцівок: синець на правому передпліччі та в ділянці правого променево-зап?ясткового суглобу; синець на правому стегні по зовнішній поверхні; синець на лівому стегні по передній поверхні; синець на тильній поверхні правої стопи (в проекції 2-5 плесневих кісток).

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності згідно з п. 2.3.2 «б», 2.3.5 та 4.6 Правил.

ОСОБА_4 , побачивши, що ОСОБА_7 не приходить до тями та хрипить, маючи на меті уникнути відповідальності за скоєне, вирішив приховати обставини спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, та самостійно викликав о 21 год. 36 хв. бригаду швидкої невідкладної медичної допомоги, повідомивши лікарям недостовірну інформацію щодо отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

12.02.2025 бригадою екстреної медичної допомоги потерпілу ОСОБА_7 госпіталізовано до

КНП «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, де остання, не приходячи до тями, перебувала на стаціонарному лікуванні до 18.02.2025.

18.02.2025 о 06 год. 20 хв., незважаючи на надану медичну допомогу, потерпіла ОСОБА_7 померла у лікувальному закладі, внаслідок отриманої за вказаних обставин повторної закритої черепно-мозкової травми голови.

Причиною смерті потерпілої ОСОБА_7 стала закрита черепно-мозкова травма із внутрішньо-черепними крововиливами, яка у своєму перебігу ускладнилася розвитком гострого гнійного запалення м`яких мозкових оболонок (гнійним менінгітом) і порушенням мозкового кровообігу із розвитком набряку та вторинними крововиливами у ствол головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі. Підтвердив, що у обвинувальному акті достовірно вказані обставини скоєних ним кримінальних правопорушень. На запитання суду обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного щодо повного визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст визнаних ним обставин, сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого у суду відсутні. Участь захисника у кримінальному провадженні забезпечило реалізацію права на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Одночасно обвинуваченому роз`яснено, що у разі визнання ним своєї вини без повного дослідження доказів, він позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 разом з обвинувальним актом надали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, проти розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечували. Від пред`явлення цивільного позову відмовились.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Ураховуючи обставини даного кримінального провадження, позицію обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та потерпілих, суд визнав за можливе не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутих обвинувачень відповідно до обвинувального акта, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєні ним кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження та за

ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності. Водночас, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується постановами Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2023 (справа № 643/2900/22), від 10.02.2023 (справа № 643/1093/23), від 27.04.2023

(справа № 643/2920/23), від 21.06.2023 (справа № 643/4616/23).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 183 від 10.03.2025, проведеного Харківською Філією судових експертиз «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» встановлено, що обвинувачений на час її проведення хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_4 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Крім того, як зазначається у вказаному висновку, ОСОБА_4 відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно довідок КНП ХОР «Обласна наркологічна лікарня» та КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 03.08.2023 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , а 13.02.2025 знятий з військового обліку на підставі абз. 3 п. 2 ч. 5

ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Інших відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Водночас суд відхиляє доводи захисника щодо наявності в діях обвинуваченого таких обставин, що пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з огляду на таке.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину.

Натомість, як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалось обвинувачуваним,

ОСОБА_4 після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , маючи на меті уникнути відповідальності за скоєне, вирішив приховати обставини спричинення тілесних ушкоджень, та самостійно викликав бригаду швидкої невідкладної медичної допомоги, повідомивши лікарям недостовірну інформацію щодо отриманих потерпілою тілесних ушкоджень.

Відтак, суд оцінює поведінку обвинуваченого на підставі його дій та вчинків, а не слів, та не вбачає ознак щирості каяття у вчинених діяннях.

Щодо посилань захисника на наявність іншої обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме, активне сприяння розкриттю злочину, суд зазначає наступне.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Проте визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань ще не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає: вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку (за епізодом нанесення легких тілесних ушкоджень); щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах та в стані алкогольного сп`яніння (за епізодами нанесення легких та тяжких тілесних ушкоджень).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Прокурор просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт на строк 120 годин, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 10 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 10 років. Крім того, прокурор просила залишити без змін раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Потерпілі не висловили своєї позиції щодо виду та міри покарання обвинуваченому, оскільки просили розглянути справу за їх відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судових дебатах вказав про свій жаль з приводу вчиненого, однак не висловив позицію щодо запропонованої прокурором міри покарання.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , вказав на наявність в діях свого підзахисного таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (оцінку яким суд надав вище). Відтак, вважав за можливе призначити своєму підзахисному найменш суворе покарання, зокрема:

за ч. 2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 1 ст. 121 КК України мінімально можливе покарання, передбачене санкцією цієї статті, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Заслухавши думку прокурора, позицію обвинуваченого та його захисника, враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, а інше - тяжкими злочином, обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність обставини, які обтяжують покарання, відсутність обставин, які його пом`якшують, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної

ч. 2 ст. 121 КК України, та покарання у виді громадських робіт в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 125 КК України, з подальшим поглинанням менш суворого покарання більш суворим відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України.

При визначенні покарання судом враховано характер вчинених обвинуваченим діянь, зокрема, жорстокість та систематичність насильницьких дій відносно ОСОБА_7 , а також систематичне вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства відносно потерпілих, що передувало вчиненню обвинуваченим вказаних кримінальних правопорушень. На переконання суду, така поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до агресії на ґрунті зловживання алкоголем, свідоме ігнорування загальноприйнятих та загальнолюдських норм поведінки у сім`ї, а також відносно жінки. Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого, який після скоєння кримінального правопорушення намагався приховати його обставини з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових злочинів можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом суд не вбачає, оскільки можливість її застосування передбачена у виключних випадках лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Однак вказаних обставин в ході судового розгляду судом не встановлено.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялись.

Відповідно до ст. 374 КПК України у вироку, серед іншого, зазначається рішення суду про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України та доцільність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, тому суд вважає, що існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, через тиск тягаря можливого відбування покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також суд зазначає, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Відтак, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, суд вважає за необхідне залишити без змін обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів і документів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин;

-за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк тримання під вартою (строк попереднього ув`язнення), застосованого ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 (який в подальшому неодноразово продовжувався), починаючи з 16 год. 15 хв. 21.02.2025 і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» судової молекулярно-генетичної експертизи згідно Акту № 2845 від 19.03.2025 в розмірі 10177,92 грн.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 18.02.2025, 17.03.2025, 21.03.2025 знищити після набрання вироком законної сили.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 21.02.2025, 25.02.2025, 26.02.2025, 27.02.2025 повернути законному володільцю після набрання вироком законної сили.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 07.03.2025, 12.03.2025, 15.03.2025, 28.03.2025, 02.05.2025 - зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1