Справа №452/1823/25
Провадження №1-кп/452/331/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000694 від 27 листопада 2024 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турка Львівської області, громадянина України, українця, що має середню спеціальну освіту, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України на посаді бойового медика 3-го механізованого взводу 5-ої механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, не одруженого, дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 Кримінального кодексу України (далі - КК України) раніше не судимого,

по обвинуваченню в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , 27 листопада 2024 року приблизно о 19 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, в темну пору доби, не маючи права на керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з технічно несправною гальмівною системою, рухаючись поблизу будинку №8 по вул. Івана Франка у м. Рудки Самбірського району Львівської області, тобто в межах населеного пункту, в напрямку до с. Підгайчики Самбірського району Львівської області, у порушення вимог стст.11,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, стст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.1.5 Розділу 1, п.п.«б» п.2.3 Розділу 2, п.п.«д» п.2.3 Розділу 2, п.п.«а» п.2.9 Розділу 2, п.12.3 Розділу 12, п.31.1 Розділу 31, п.п.«а» п.31.4.1 Розділу 31 та п.п.«в» п.31.4.1 Розділу 31 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав, згідно висновку експерта, тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті, та від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в

реанімаційному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради Львівської області.

Судом в умовах змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту в скоєнні інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення. При цьому, сторони кримінального провадження підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив судові про визнання своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні в повному обсязі, а також зазначив, що він не оспорює обставини та факти, викладені в обвинувальному акті та вироку суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце та спосіб вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, за обставин, зазначених в обвинувальному акті та вироку суду, пояснив, що в ніч з 26 на 27 листопада 2024 року вживав алкогольні напої зі своїми знайомими, яких вже вечором 27 листопада 2024 року на автомобілі «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , розвозив по домівках. Повертаючись додому та проїжджаючи автомобілем по вул. Івана Франка у м. Рудки Самбірського району Львівської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих внаслідок ДТП травм помер у лікарні. Зазначив, що шкодує про скоєне, прохав суворо не карати, а також прохав врахувати, що він не втік з місця ДТП та сам викликав бригаду швидкої допомоги, добровільно частково відшкодував дружині померлого витрати на лікування та поховання потерпілого.

Суд вважає, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначивши при цьому, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Потерпіла не виявила бажання приймати участь в судових дебатах, письмово прохала суворо ОСОБА_4 не карати.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза

розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його винуватість також доведена у повному обсязі, а також підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів та встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог статей 84-87,94 КПК України.

Під час судового розгляду встановлено наступне.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 листопада 2024 року з доданими до нього ілюстрованими таблицями та схемою місця ДТП, проведеного в період часу з 20 год. 45 хв. по 21 год. 45 хв., встановлено, що на ділянці автодороги, сполученням с. Підгайчики та м. Рудки Самбірського району Львівської області, а саме по вул. Івана Франка у м. Рудки Самбірського району Львівської області, на мості виявлено автомобіль марки «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , із явними пошкодженнями, а саме вм`ятини на капоті та ушкодження вітрового скла, крім цього на капоті автомобіля та на асфальтному покритті виявлено сліди РБК (а.с.62-75).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду №606, складеному о 22 год. 01 хв. 27 листопада 2024 року ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,37 проміле (а.с.76).

Згідно висновку експерта №3119/2024-т від 06 грудня 2024 року в крові ОСОБА_4 методом газо-рідинної хроматографії виявлено етиловий спирт в кількості 1,28 проміле, не виявлено: метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів (а.с.85).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №291 від 07 грудня 2024 року, смерть ОСОБА_6 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок травмування пішохода при зіткненні з легковим автомобілем (а.с.86).

Відповідно до висновку експерта №291 від 06 січня 2024 року смерть ОСОБА_6 настала внаслідок важкої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток черепа, із крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що привело до розвитку лептоменінгіту (запального процесу), набряку та набубнявіння головного мозку. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток склепіння черепа справа з переходом на основу черепа в передній черепній ямці та в лівій середній черепній ямці, стінок правого гайморового синуса, клиновидної кістки справа, граток решітчастої кістки, гострої лівобічної субдуральної гематоми, травматичного субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку важкого ступеню з ушкодженням речовини полюса правої лобної частки, з крововиливом у м`які покриви волосяної частини голови з внутрішнього боку в правій лобно-скронево-тім`яній ділянці; закритий перелом шийки правої стегнової кістки; забійна рана в ділянці правої брови; садна на чолі справа та зліва, в лівій скроневій ділянці, на задній поверхні грудної клітки справа, в ділянках правого променево-зап`ясного суглобу, обох китиць; синці в правій лобно-скронево-виличній ділянці із переходом на ділянку правої очниці, спинку носа справа, на прав) щоку, ділянку правої вушної мушлі, завушну ділянку, на прав) бокову поверхню шиї. в ділянках лівої очниці, обох плечей, лівого передпліччя, лівої китиці, правого стегна, правої гомілки, в ділянках обох гомілково-ступневих суглобів.

Вказані ушкодження, враховуючи їх морфологічні ознаки, виникли внаслідок ударної взаємодії з тупими твердими предметами незадовго до поступлення ОСОБА_6 в стаціонар, тобто 27 листопада 2024 року, могли виникнути при наїзді автомобілем з наступним падінням. При цьому, враховуючи характер, локалізацію, взаєморозташування тілесних ушкоджень на тілі трупа можна вважати, що первинний контакт із

травмуючої силою відбувся зовнішньою поверхнею правої нижньої кінцівки. Вищевказані тілесні ушкодження

мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Окрім цього, при проведенні експертизи трупа ОСОБА_6 виявлено рану в скронево-тім`яній ділянці зліва із обмеженим дефектом кісток черепа в її проекції та ушкодженням твердої мозкової оболонки; крапкові рани та крововиливи навколо них в ділянці поперекового відділу хребта, правого ліктьового згину, які є наслідками оперативного втручання та інших діагностично-лікувальних заходів, проведених в стаціонарі. Також при експертизі трупа ОСОБА_6 виявлено неконсолідований (старий, незагоєний) перелом правого надколінника. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 тілесні ушкодження, характерні для переїзду колесами автомобіля чи волочіння, виявлені не були (а.с.87-90).

Із висновку експерта №СЕ-19/114-24/28730-ІТ від 30 грудня 2024 року відомо, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , знаходиться в технічно несправному стані по причині внесення конструктивних змін, які полягають у демонтажігальмівного механізму заднього лівого колеса разом з гальмівним диском та заглушуванні гальмівного трубопровід даного механізму. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією. На момент огляду система зовнішнього освітлення досліджуваного автомобіля знаходиться в несправному стані по причині непрацездатності лівої фари в режимі ближнього світла.

Несправності робочої гальмівної системи автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,виникли до ДТП внаслідок внесення конструктивних змін та могли бути виявлені водієм перед виїздом та під час експлуатації даного транспортного засобу. Несправність системи зовнішнього освітлення автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,виникла до ДТП та могла бути виявлена водієм перед виїздом та під час експлуатації даного транспортного засобу (а.с.91-98).

У висновку експерта №СЕ-19/114-24/28731-ІТ від 02 січня 2025 року зазначено, що наїзд автомобіля марки «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , на пішохода відбувся на ділянці, що передує розташуванню зафіксованої плями РБК (поз.2 на схемі ДТП). Автомобіль контактував своєю передньою лівою частиною (ліва сторона переднього бампера, ліве переднє крило та ін.) з групою відносно м`яких (тіло людини) предметів і відносне пересування цих предметів проходило в напрямку спереду до заду відносно повздовжньої осі автомобіля (а.с.99-103).

За висновком експерта №СЕ-19/114-25/2496-ІТ від 17 лютого 2025 року, швидкість руху автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , виходячи з довжини залишених ним слідів гальмування, становила не менше ніж 30...33 км/год. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , повинен був діяти згідно з технічними вимогами п.12.3, 31.1, 31.4.1. а) та 31.4.3 в) ПДР України. У цій дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася водій автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , за умов несправної робочої гальмівної системи (не гальмує одне заднє колесо), з моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість зупинити свій транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Очевидно, що при технічно справній робочій гальмівній системі у нього тим більше була така можливість для зупинки, а також для безпечного об`їзду пішохода. У діях водія автомобіля «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.12.3, 31.1, 31.4.1. а) та 31.4.3 в) ПДР України і факт невідповідності дій водія вимогам п.12.3 ПДР України знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку із настанням ДТП(а.с.104-110).

Обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення були перевірені і уточнені під час проведення слідчого експерименту, результати якого відображені у відповідному протоколі від 18 грудня 2024 року, за участю ОСОБА_4 , з доданими до нього схемою місця ДТП та CD-диском (а.с.77-84).

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому, в межах пред`явленого обвинувачення.

В судових дебатах обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання про призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судових дебатах підтримала клопотання ОСОБА_4 ..

Частина перша статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 та/або ч.2 ст.66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають перебувати в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Під час визначення поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають перебувати у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. А тому, застосовуючи положення ст.69 КК України при призначенні покарання, суд зобов`язаний не лише встановити та перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст.69 КК України.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Вказані вище висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №606/1059/22.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, що ним вчинено тяжкий злочин.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що він має визначене і постійне місце проживання, де характеризується задовільно, неодружений, дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, загальний стан його здоров`я визнано задовільним, згідно ст.89 КК України

раніше не судимий, на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем та за місцем служби характеризувався посередньо.

З висновку судово-психіатричного експерта №587 від 06 травня 2025 року, вбачається, що на данийчас ОСОБА_4 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє легку розумову відсталість з емоційно-вольовими розладами, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_4 тяжким психічним розладом не страждав, також виявляв легку розумову відсталість з емоційно-вольовими розладами, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.115-119).

Суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, виявив щирий жаль з приводу вчиненого, усвідомив тяжкість та суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, а також тяжкість наслідків від своїх дій, не залишив місце ДТП та сам викликав бригаду швидкої допомоги, надавав посильну матеріальну допомогу на лікування та поховання потерпілого. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 дійсно щиро кається та особисто активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що сталося з його вини, надав органу досудового розслідування вичерпну інформацію щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Відтак, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Перебування ОСОБА_4 на військовій службі до ДТП, на переконання суду, не є обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (ст.17 Конституції України), а відтак вказане обставина є обов`язком кожного громадянина України.

Разом з тим, судом враховано суспільно небезпечний характер кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , яке хоча і є необережним, проте є тяжким злочином, а також фактичним обставинам справи, а саме те, що обвинувачений, будучи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керував транспортним засобом з технічно несправною гальмівною системою в темну пору доби, не маючи при цьому права керувати транспортними засобами, грубо порушив ПДР України, допустив ДТП, в результаті якого пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до незворотних наслідків - його смерті.

При цьому, на переконання суду, вищенаведені обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, наслідком якого є заподіяння шкоди життю та здоров`ю особи, що призвело до настання смерті потерпілого, а відтак, суд не вбачає підстав для застосування норми, передбаченої ст.69 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, враховуючи особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, що він в цілому по матеріалах справи характеризується посередньо, враховуючи його відношення до вчиненого кримінального првопорушення, поведінку під час судового розгляду, щире каяття, а також враховуючи позицію прокурора та потерпілої щодо призначення покарання, суд, керуючись стст.63,65-

67 КК України, знаходить можливим призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, покарання у виді позбавлення волі на певний строк в мінімальних межах та з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк в мінімальних межах, передбачених санкцією частини статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

При розгляді кримінального провадження суд не вбачає підстав для можливості виправлення ОСОБА_4 в умовах без ізоляції від суспільства, оскільки сукупність наведених вище обставин засвідчує характер протиправної поведінки обвинуваченого, свідоме нехтування правилами, встановленими в суспільстві, відтак, застосування іншого виду покарання не зможе досягти мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

При цьому, як зазначалося вище, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 по інкримінованому кримінальному правопорушенню більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано захід забезпечення кримінального провадження, а саме, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до вимог ст.174 КПК України, арешт майна, накладений ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2024 року, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати слід розподілити у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись стст.368,370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 , - залишити без змін.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання та попереднього ув`язнення у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, з 04 березня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в загальній сумі 13928 (тринадцяти тисяч дев`ятисот двадцяти восьми) гривень 25 (двадцяти п`яти) копійок.

Арешт, накладений на майно згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2024 року, а саме, автомобіль «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 04 жовтня 2001 року, є ОСОБА_8 , - скасувати.

Речовий доказ, а саме автомобіль «SEAT» моделі «TOLEDO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ,власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 04 жовтня 2001 року, є ОСОБА_8 , котрий передано на зберігання на майданчик фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 , повернути законному власнику.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1