Провадження № 11-кп/4808/368/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24 серпня 2025 року включно. Визначено заставу 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року та в задоволенні клопотання відмовити

Вважає, що ухвалу суду не є належним чином обґрунтованою і вмотивованою, та є підстави для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Вказує, що в клопотанні прокурора не зазначено якими зібраними доказами у кримінальному провадженні підтверджується вина обвинуваченого. При цьому, копії клопотання та матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, обвинуваченому не були вручені.

Зазначає, що в ухвалі суду не обґрунтовано і не конкретизовано з посиланням на відповідні докази провадження існування ризиків, як і не обґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, мотиви прийняття чи відхилення доказів сторін. Фактично суд послався на ті самі підстави, які були упродовж усього періоду тримання обвинуваченого під вартою, формально перераховано продовження існування ризиків. Однак, такі висновки суду є недостатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 .

Зауважує, що в прокурор просив визначити заставу 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 121120 грн., яка була раніше визначена ухвалою суду від 21.05.2025 року. Проте, суд першої інстанції належним чином не мотивував, на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеною заставою 242240 гривень.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не мав необхідних повноважень для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки кримінальне провадження було передано судді для об`єднання з іншим кримінальним провадженням у зв`язку з чим підготовче судове засідання не проводилось судом.

Так, зі змісту судового рішення вбачається, що воно було ухвалено під час проведення підготовчого судового засідання судом, законність якого та неупередженість не викликала сумнів у учасників судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що склад суду відповідав вимогам ст.6 Конвенції з прав людини та забезпечував права обвинуваченого на розгляд справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

24 червня 2025 року прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 із визначенням застави в межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з тим, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України, та обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

У підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції належним чином перевірив обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняв вмотивоване рішення, щодо необхідності обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 серпня 2025 року, з визначенням застави.

Колегія суддів зауважує, що чинним КПК України передбачена можливість суду обрання запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання. При цьому, зазначений запобіжний захід було обрано за клопотанням прокурора.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні і діяв до часу постановлення в підготовчому судовому засіданні оскаржуваної ухвали.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким (ч. 2 ст. 307 КК України) та особливо тяжким злочинами (ч. 3 ст. 307 КК України), дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також ризики, передбачені п.п 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи захисника про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, оскільки зазначені обставини, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого та існуючих ризиків, у даному конкретному випадку, не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

За вказаних обставин, суд, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявних ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи доведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого для запобігання цим ризикам, дійшов правильного висновку про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для неухильного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Висновок суду про необхідність визначення ОСОБА_7 застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, оскільки такий розмір застави відповідає вимогам закону, є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах провадження, та обставин кримінальних правопорушень, в яких вона обвинувачується, а також буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним для обвинуваченого, як про це зазначає захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, сторона захисту не навела переконливих доводів та не надала жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5