Справа № 646/6973/25
№ провадження 1-кс/646/1747/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000728 від 14.07.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця на посаді розвідника номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000728 від 14.07.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що 13 липня 2025 року, приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_4 , діючи умисно, з прямим умислом на вчинення незаконних дій та протиправного позбавлення волі, шляхом вільного доступу проник до квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після проникнення до зазначеного житла, маючи при собі предмет, зовні схожий на ніж, ОСОБА_4 зачинив вхідні двері зсередини, підійшов до ОСОБА_7 , яка знаходилася навпроти нього та тримала на руках свою малолітню доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та умисно, із застосуванням фізичної сили, штовхнув потерпілу у стіну, внаслідок чого остання впала на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 декілька ударів кулаками обох рук в ділянку голови, при цьому голосно висловлювався нецензурною лайкою та висловлював погрози вбивством, демонструючи ніж та тримаючи його над головою потерпілої.

Надалі, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_7 покинути квартиру для того, щоб вона нібито принесла з вулиці його особисті речі. Щойно потерпіла вийшла за межі квартири, ОСОБА_4 зачинив вхідні двері, залишившись у приміщенні разом із її малолітньою донькою ОСОБА_8 , не даючи останній змогу втекти чи вчинити опір, тим самим позбавивши останню права вільного пересування та залишити вказане місце.

У результаті вказаних дій, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння і бажаючи діяти саме таким чином, незаконно позбавив волі малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, тобто незаконному позбавленні волі людини, вчинене щодо малолітньої особи.

Окрім цього, ОСОБА_4 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, точну дату встановити не виявилося можливим, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , попередньо незаконно придбав ручну осколкову гранату Ф-1 із запалом типу Ковешнікова часів Другої світової війни.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне зберігання вибухової речовини, ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання їх шкідливих наслідків і бажаючи їх настання, почав зберігати вказану гранату за місцем свого проживання. При цьому він достовірно знав, що граната с вибуховою речовиною та предметом, забороненим до вільного обігу, а також усвідомлював, що не має передбаченого законом дозволу на її зберігання.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги положення про дозвільну систему, затвердженого постановою № 576 КМ України від 12.10.1992 року інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом № 622 МВС України від 21.08.1998 У подальшому, 14.07.2025, у період часу з 17:51 години до 23:21 годину, протиправна діяльність ОСОБА_4 була припинена співробітниками поліції, якими в ході проведення огляду за місцем його реєстрації та проживання було виявлено та вилучено ручну осколкову гранату Ф-1 із запалом Ковешнікова, яка є вибуховою речовиною згідно акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів працівників вибухотехнічної служби, яку зберігав ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 К К України, тобто незаконному придбанні, зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, пояснив, що на його думку підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , кожен окремо, у судовому засіданні заперечували проти задоволення даного клопотання, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

14.07.2025 відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000728, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

14.07.2025 о 01 годині 40 хвилин ОСОБА_4 було фактично затримано.

16.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

1. Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.07.2025;

2. Протоколом огляду місця події від 14.07.2025;

3. Постановою про визнанням речовим доказом від 14.07.2025;

4. Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 14.07.2025;

5. Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 14.07.2025;

6. Протоколом допиту спідка ОСОБА_10 від 14.07.2025;

7. Протоколом допиту спідка ОСОБА_11 під 14.07.2025;

8. Протоколом допиту спідка ОСОБА_12 під 14.07.2025;

9. Протоколом допиту спідка ОСОБА_13 від 14.07.2025;

10. Протоколом огляду предмету під 14.07.2025;

11. Протоколом огляду предмету від 14.07.2025;

12. Протоколом огляду під 14.07.2025;

13. Протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 15.07.2025;

14. Протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 15.07.2025;

15. Протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 15.07.2025;

16. Постановою про визнання предметів речовими доказами від 15.07.2025.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

За таких умов, щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Отже, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З огляду на обставини кримінального провадження існує певна ймовірність того, що ОСОБА_17 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Отже, ризики є реальними та їх запобіганню необхідний достатній рівень належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

В клопотанні слідчого зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний може:

1. п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 , є військовослужбовцем, що передбачає зміну місця дислокації підрозділу, у якому проходить службу підозрюваний ОСОБА_4 , а тому в будь-який час може змінити місце перебування та поїхати в іншу область враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того, вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваної до органу досудового розслідування та суду, а відсутність міцних соціальних зв`язків лише це посилить;

2. п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, понятих, у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на заявника, свідків, понятих, благаючі, умовляючи або погрожуючи їм, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин;

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

3. п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_18 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необгрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 , незаконно впливати, на заявника, свідка, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Слідчий зазначив, що аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується вищевказаними доказами.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, але слідчий суддя вважає, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Крім того, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п.50, ECHR 2010, «тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи» (справа «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.153, ECHR 2000IV, справа «Харченко проти України»).

Також, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати особу у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочину, передбаченого вищевказаною статтею Кримінального кодексу України, вбачається ризик того, що він може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності.

Отже, слідчий суддя вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000728 від 14.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, задовольнити.

Застосувати у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком шістдесят днів, тобто до 12.09.2025.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 14.07.2025 року, о 01 год. 40 хв.

Дата закінчення дії ухвали 12.09.2025 року о 01 год. 40 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 21.07.2025 о 15 годині 25 хвилин.

Слідчий суддя - ОСОБА_1