Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/176/15-к
Провадження № 1-кп/490/190/2017
У Х В А Л А

«28» лютого 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Воскресенськ Херсонської області, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

та

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі за сплиненням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_6 також заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі за сплиненням строків давності.

2. Захисники під час судового засідання клопотання обвинувачених підтримали.

3. Прокурор під час судового засідання проти задоволення цього клопотання не заперечувала.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.

Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1 ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.

Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2 ст. 49 КК: п`ять років з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

-закінчення зазначених у законі строків;

-не ухилення особи від слідства або суду

-не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких у мов в цьому випадку призводить до такого.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

1.початкового моменту перебігу строку давності;

2.передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_10 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України.

2.1. У наданому суду обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у тому, що вони, будучи службовими особами юридичної особи приватного права ТОВ «МСП «Ніка-тера»», вчинили протиправне діяння за таких обставин

в червні 2014 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, при зверненні до ТОВ «МСП «Ніка-Тера»» з метою працевлаштуватись на посаду змінного електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання Служби малої механізації ОСОБА_12 , начальник Служби малої механізації ОСОБА_4 та його заступник ОСОБА_6 , з метою протиправного збагачення при прийомі ОСОБА_12 на роботу, вступили між собою у злочинну змову.

Відповідно до спільного злочинного плану, ОСОБА_6 повинен був висловити ОСОБА_12 протиправну вимогу про передачу неправомірної вигоди в сумі 5 000 грн. за сприяння у працевлаштуванні в ТОВ «МСП «Ніка-Тера»» та не створенні перешкод при проходженні подальшої роботи, розраховуючи після передачі коштів поділити їх між собою навпіл та розпорядитись на власний розсуд.

З метою створення відповідних умов для одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_12 через ОСОБА_13 було повідомлено про неможливість його працевлаштування без передачі неправомірної вигоди в сумі 5 000 грн.

31.10.2014 між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на території ТОВ «МСП «Ніка-Тера»» (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23) відбулась особиста зустріч, в ході якої ОСОБА_6 озвучив вимогу про передачу йому та ОСОБА_4 неправомірної вигоди в сумі 5 000 грн. за погодження в призначенні на посаду змінного електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання Служби малої механізації ТОВ «МСП «Ніка-Тера»» та не створення перешкод при проходженні подальшої роботи, на що ОСОБА_12 , не маючи змоги впродовж червня-жовтня 2014 року працевлаштуватись в інший спосіб, вимушено погодився.

10.11.2014, близько 10:00 годин, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів та за попередньою змовою з ОСОБА_4 , знаходячись в районі будинку № 36 по вул. Шевченка в м. Миколаєві одержав від ОСОБА_12 раніше обумовлену неправомірну вигоду у виглядів грошових коштів в сумі 5000 грн., яку цього ж дня, близько 20:50 годин, знаходячись в районі Інтернет-кафе «БФГ» (м. Миколаїв, вул. Московська, 39-А) передав ОСОБА_4 , який діючи відповідно до раніше розробленого злочинного плану, розподілив неправомірну вигоди між ними навпіл, передавши ОСОБА_6 від вказаної суми 2.500 грн.

2.2. Дії кожного з них органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України як одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їм повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого кожним з них діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою

10 листопада 2014 року кожен з них вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України.

Таке дозволяє визначити початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку 10 листопада 2014 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суд враховує санкцію цієї норми та положення статті 12 цього Кодексу.

Ці норми дозволяють вирішити питання про ступень тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , таким чином.

1. Санкція частини 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 років.

2. Відповідно до частини 5 статті 12 Кримінального Кодексу України за такого це кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Отже, кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 є тяжким злочином.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суд виходе з приписів частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, строк давності становить десять років.

Таке доводить, що в цьому випадку строк давності притягнення як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності тривав до 10 листопада 2024 року.

Б. Щодо неухилення обвинуваченої від слідства та суду.

А……Як розтлумачив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17 визначив таке.

Закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Б……З огляду на такі настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріали справи доводять, та сторони або потерпіла зрештою не заперечують того, що в межах цього кримінального провадження 10 січня 2015 року як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 було висунуте обвинувачення.

Отже, після цієї дати кожен з обвинувачених усвідомлював, що в нього є наявним юридичний обов`язок з`являтись до суду за викликом та перебувати «в межах досяжності» суду.

2. Принагідно суд відзначає, що під час досудового розслідування жоден з обвинувачених від органів досудового розслідування не ухилявся..

3. З матеріалів кримінального провадження вбачається, та сторони не заперечують того, що після направлення справи до суду будь-хто з обвинувачених не вчиняв дій, що можуть бути сприйнятими, як ухилення від суду; тривалість розгляду справи ж є зумовленою головним чином повномасштабним вторгнення збройних сил російської федерації на територію України.

Наведене у сукупності доводить, що в обставинах цього кримінального провадження ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_6 від суду не ухилявся.

В. Щодо невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

Відповідно до частини 3 статті 49 Кримінального Кодексу України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частині першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

В зв`язку з цим суд відзначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що після 10 листопада 2014 року ОСОБА_4 або ОСОБА_6 вчинили злочин.

Таке доводить, що в цьому випадку перебіг давності не переривався.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

І……Відповідно до частини 2 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

ІІ……З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає наступне.

1. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку з моменту вчинення стверджуваного кримінального правопорушення до моменту розгляду питання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності встановлені у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України строки давності притягнення як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням вказаних автором обвинувального акту діянь сплинули.

2. Під час досудового розслідування обвинувачений у встановленому законом порядку уклав угоду про визнання винуватості.

Таке не дозволяє стверджувати, що обвинувачений бажає розглядати справу з метою доведення своєї невинуватості.

3. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності як ОСОБА_4 , так й ОСОБА_6 освічені.

Також кожному з них роз`яснено право на розгляд справи у повному обсязі та можливість під час такого розгляду за наявності до того підстав бути визнаним невинуватим у вчиненні інкримінованих злочинів.

Але таким правом ані ОСОБА_4 , ані ОСОБА_6 скористатись не побажали; кожен з них наполягав на закритті провадження у справі.

Отже, клопотання обвинувачених про звільнення кожного з них від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити кожного з них від кримінальної відповідальності, а провадження у справі відносно кожного з них - закрити.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речові докази у справі грошові кошти в сумі 10.000 грн., представлені п`ятнадцятьма купюрами номіналом по 500 (3І 9906234. BB 6420705. MB 5429528. BA 9060052. ЛИ 2704716, ВА 4105150, BE 7748339. ЗБ 3864155. ВИ 6433013, ЛГ 2719642, ВИ 7862231, ЗД 7608132, ВЗ 8577061, BB 7417009, МВ 6557525), двома купюрами номіналом по 200 грн. кожна (ЄД 2216012, ЄШ 2063764), двадцять однією купюрою номіналом по 100 грн. кожна (ЗЗ 0979305, КЛ 0928529, КК 4303435, ЗВ 9152076, КЗ 2635002, КЗ 4559111, КУ 4885887, АГ 1521967, ГЕ 4504755, ЕД 2617939, KB 0072974, АЗ 3499051, АБ 3708250, ГЗ 9331167, E3 7672675, ЕЧ 4282340, КВ 2546361, МГ 0319118, ЗЄ 3713313, ЕЖ 3835771, БР 6646872) як предмет злочину на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід повернути їх власнику ОСОБА_12 .

2. Речові докази у справі змиви з правої та лівої руки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також два аркуші формату А-4 як майно, яке не має ніякої цінності та не може бути використаним на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід знищити.

Вирішення питання про судові витрати.

В межах цього кримінального провадження на залучення експертів державних установ було витрачено загалом 1.277 грн. 64 коп.

При цьому діюче кримінальне-процесуальне законодавство /зокрема частина 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України/ відшкодування таких витрат обвинуваченим у разі закриття провадження у справі не передбачає.

Отже, вказані витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України - в зв`язку з закінченням строків давності.

Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України - закрити.

2.Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України - в зв`язку з закінченням строків давності.

Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 3683 Кримінального Кодексу України - закрити.

3.Речові докази у справі - грошові кошти в сумі 10.000 грн., представлені п`ятнадцятьма купюрами номіналом по 500 (3І 9906234. BB 6420705. MB 5429528. BA 9060052. ЛИ 2704716, ВА 4105150, BE 7748339. ЗБ 3864155. ВИ 6433013, ЛГ 2719642, ВИ 7862231, ЗД 7608132, ВЗ 8577061, BB 7417009, МВ 6557525), двома купюрами номіналом по 200 грн. кожна (ЄД 2216012, ЄШ 2063764), двадцять однією купюрою номіналом по 100 грн. кожна (ЗЗ 0979305, КЛ 0928529, КК 4303435, ЗВ 9152076, КЗ 2635002, КЗ 4559111, КУ 4885887, АГ 1521967, ГЕ 4504755, ЕД 2617939, KB 0072974, АЗ 3499051, АБ 3708250, ГЗ 9331167, E3 7672675, ЕЧ 4282340, КВ 2546361, МГ 0319118, ЗЄ 3713313, ЕЖ 3835771, БР 6646872) повернути ОСОБА_12 .

4.Речові докази у справі змиви з правої та лівої руки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також два аркуші формату А-4 знищити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 (семи) днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_14 =