ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1513/25 Номер провадження 11-кп/814/1428/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на пробаційний нагляд, поданого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Домашлин Корюківського р-ну Чернігівської обл., проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , засудженим

25 серпня 2021 року Менським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував: відсутністю підстав для висновку про остаточне становлення ОСОБА_8 на шлях виправлення, яке могло би ефективно продовжуватись в умовах відбування більш м`якого покарання; заміна невідбутої частини покарання на пробаціний нагляд не сприятиме досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подане ним клопотання та замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у вигляді пробаційного нагляду. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: він став на шлях виправлення і довів його за час під час відбування покарання, в ході чого отримував ряд захочень, натомість застосовані до нього стягнення є достроково знятими, на постійній основі працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи, добросовісно відноситься до праці, позитивно характеризується, дотримується сумлінної поведінки, відшкодував потерпілій стороні шкоду в розмірі 28 706 гривень 05 копійок за виконавчим листом і 10 000 гривень до початку виконавчого провадження, сплатив 4 082 гривні 26 копійок та 23 185 гривень 50 копійок у рахунок компенсації витрат, стягнутих із нього за вироком суду, має низькі ризики повторного вчинення ним кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства; факт вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння вже було враховано при ухваленні вироку, а тому повторне врахування цієї обставини при вирішенні питання про застосування приписів ст.82 КК України є безпідставним; вчинений ним злочин є необережним; він до вчинення злочину в цьому провадженні був не судимим, має сталі соціальні зв`язки, сім`ю, трьох малолітніх дітей на утриманні, з 24 лютого 2022 року вступив у Збройні Сили України та брав участь у бойових діях, під час здійснення кримінального провадження по суті частково відшкодував шкоду потерпілій стороні, що є обставиною, яка пом`якшувала його покарання, потерпіла сторона просила призначити йому мінімальне покарання, орган пробації та прокурор вважав можливим його ( ОСОБА_8 ) виправлення без позбавлення волі.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку представника установи виконання покарань, який у питанні вирішення апеляційної скарги поклався на розсуд суду, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про позитивне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 25 серпня 2021 року Менським районним судом Чернігівської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керували транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь:

держави - 4 082 гривні 26 копійок процесуальних витрати, пов`язаних із залученням експертів;

КНП «Корюківська центральна районна лікарня» Корюківської міської ради - 23 185 гривень 50 копійок у витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 ;

користь ОСОБА_9 - 183 860 гривень 04 копійки майнової шкоди, 350 000 гривень моральної шкоди та 15 000 гривень витрат на правову допомогу.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 серпня 2019 року приблизно о 21 годині 24 хвилини, керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом «Volkswagen Passat В3», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул. Вокзальній, 32 в м. Корюківка Чернігівської обл., у порушення вимог п.10.1 ПДР України перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху праворуч, виїхав на праве узбіччя та вчинив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_9 , у результаті чого останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння (т.1 а.о.с.2-8).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 14 січня 2023 року, кінець цього строку 14 січня 2026 року.

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 14 січня 2023 року, під час перебування в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

У ході відбування покарання з 10 лютого 2023 року в ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» засуджений характеризувався посередньо, 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за злісне порушення умов відбування покарання - зберігання забороненого предмета (мобільного телефону із сім-картою) та порушення передбачених правил здійснення відміток у відділі пробації під час перебування у відпустці за межами виправної колонії, із застосуванням до нього стягнень у вигляді догани й попередження, які наразі зняті, перебував на обліку засуджених, схильних до злісних порушень за ст.133 КВК України, мав 1 заохочення у вигляді дострокового зняття раніше накладеного стягнення, був працевлаштований, виконував роботи з благоустрою установи.

Із 17 січня 2024 року ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», де 4 рази заохочувався із оголошенням подяк і дострокового зняття раніше накладеного стягнення, стягнень не має, характеризується позитивно, працевлаштований, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь у виховних заходах, визнає винуватість у вчиненому злочині, сплатив 33 092 гривні 98 копійок, 23 185 гривень 50 копійок і 10 000 гривень у рахунок відшкодування шкоди, стягнутої з нього за вироком суду, в тому числі в порядку виконавчого провадження, та компенсував 4 082 гривні 26 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його ймовірної небезпеки для суспільства визначені як низькі, що зафіксовано в даних характеристик ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» від 21 березня, 16 червня, 18 грудня 2023 року, ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» від 29 січня, 26 липня 2024 року, 06 лютого, 14 квітня 2025 року, матеріалів про заохочення стягнення і працевлаштування засудженого, відшкодування ним шкоди й витрат, стягнутих за вироком суду, стану виконавчого провадження (т.2 а.о.с.54, 76, 121-122, 147-150, 176-177, 199-204, 225-226, 236, 254-259, а.с.п.11-23).

Водночас процес отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 06 червня 2024 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 14 січня 2023 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, будучи відсутнім протягом більше 1 року 5 місяців (більшої частини відбутого засудженим основного покарання).

При цьому, ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину хоча і з необреженості, але в стані алкогольного сп`яніння, що призвів до тяжких наслідків. Дані ж щодо вчиненого засудженим злочину було враховано місцевим судом у сукупності з іншими обставинами справи саме в контексті з`ясування того, чи став ОСОБА_8 на шлях виправлення, чи досягнуто остаточно процес становлення на шлях виправлення, а не за критеріями, які застосуються в ході обрання заходу примусу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що застосовані до засудженого 2 стягнення, в тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання (зберігання забороненого предмета мобільного телефону із сім-картою) хоча й зняті наразі, проте свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що він належних висновків для себе не зробив після вчинення тяжкого злочину, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі, де також у певний період часу перебував на обліку засуджених, схильних до злісних порушень за ст.133 КВК України.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються деякі позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю, позитивністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною, та наразі є відсутніми підстави для висновку про остаточне становлення ОСОБА_8 на шлях виправлення, яке могло би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі у вигляді пробаційного нагляду, про що порушується питання в апеляційній скарзі.

Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання та перебування в усіх установах виконання покарань, а не протягом конкретно обраного часу.

Суд апеляційної інстанції враховує доводи апелянта про те, що він має певні соціальні зв`язки, сім`ю, проходив військову службу та брав участь у захисті України, що мало місце до моменту його затримання для відбування покарання, однак, із огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, зазначені доводи не підтверджують становлення ОСОБА_8 на шлях виправлення, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для застосування до нього приписів ст.82 КК України.

Колегія суддів наголошує, що доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні для досягнення мети заходу примусу за вчинення ОСОБА_8 вказаного вище тяжкого злочину з тяжкими наслідками у вигляді заподіяння внаслідок ДТП людині тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, здоров`я та життя якої згідно зі ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони. Відбутий ОСОБА_8 строк покарання хоча і узгоджується з вимогами КК України, проте станом на сьогодні застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

За таких обставин, висновок місцевого суду про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у вигляді пробаційного нагляду є правильним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4