УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7772/20

Номер провадження 1-кп/495/518/2025

27 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальні провадження внесене в ЄРДР № 000535 від 11 листопада 2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Затока, міста Білгород-Дністровський, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить службу цивільного захисту в аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області та обіймає посаду рятувальника відділення рятувальних робіт групи рятувальних робіт, Державної служби з надзвичайних ситуацій України Державної служби з надзвичайних ситуацій України,який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник - ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілий - ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 10 листопада 2020 року приблизно о 19 годин 00 хвилин,більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим,обвинувачений ОСОБА_3 ,знаходячись на подвір`ї домоволодіння,що розташоване за АДРЕСА_2 ,на грунті раніше виниклого конфлікту та особистих неприязних відносин, реалізуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 діючи з прямим умислом,усвідомлюючи та оцінюючи свої протиправні дії, наніс один удар в ліву частину обличчя потерпілому,внаслідок чого він впав на бетонну поверхню,таким чином йому було нанесено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на тлі синця в області лівої виличної дуги.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 продовжуючи свої протиправні діяння почав наносити удари по голові потерпілого твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею,точну кількість ударів в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку,забитих ран в області лівої надбрівної дуги, потиличної ділянки,правої тім`яної області.

Зазначені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку,забитих ран в області лівої надбрівної дуги,потиличної ділянки,правої тім`яної області,забитої рани в області лівої вуличної дуги спричиняють короткочасний розлад здоров`я строком понад шість днів, але не більше як двадцять один день, відповідно до п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синця в області виличної дуги спричиняють незначні,скороминущі наслідки,що тривають не більше шести днів,таким чином відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 звернулися до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_11 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, оскільки для цього маються всі підстави.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_12 заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Розглядаючи зазначене клопотання, суд виходить із положень КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області здійснюється судове провадження у кримінальному провадженні № 0000535 від 11.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.

ОСОБА_3 обвинувачується у спричиненні умисного тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального проступку. Датою заподіяння проступку, відповідно до обвинувального акту є 10.11.2020.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкція частини другої статті 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

У той же час матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього стаття 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого частиною п`ятою статті 49 КК України.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду від 20.08.2020 у справі № 661/4717/15-к.

06.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області постановлена ухвала, якою задоволено клопотання прокурора про оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у розшук та зупинення судового провадження відносно останнього на час розшуку.

15.12.2022 відповідно до листа Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області № 63/23438 ОСОБА_3 доставлений до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та розписався у довідковому листі про дату та час наступного судового засідання, призначеного на 15:00 годину 28.02.2023.

28.02.2023 ОСОБА_3 був присутній у судовому засіданні.

02.02.2023 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку ОП ККС ВС щодо застосування положень про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (Постанова ВП ВС від 2 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22) https://reyestr.court.gov.ua/Review/108960086).

Зокрема, ВП ВС висловив правову позицію, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності чи покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Як виключну правову проблему Касаційний кримінальний суд окреслив необхідність вирішення питання: в разі ухилення особи від досудового розслідування або суду застосуванню підлягають диференційовані строки давності, визначені у частині першій статті 49 КК, подовжені на час ухилення, чи передбачені частиною другою цієї статті загальні строки - п`ять років з дня вчинення проступку і п`ятнадцять років з дня вчинення злочину, у випадках, коли на час прийняття судом рішення зазначені загальні строки не сплинули (п. 7 Постанови).

Вирішуючи питання, що становить виключну правову проблему, ВП ВС керувалася таким.

Друге речення ч. 2 ст. 49 КК України не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватися після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання ч. 2 ст. 49 КК України зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання як саме розглядати наведені в третьому реченні загальні строки: 1) як такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у ч. 1 ст. 49 КК України диференційованих строків у всіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду й наступного з`явлення її із зізнанням чи затримання; 2) як альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках.

Наведені два можливі підходи до співвідношення диференційованих та загальних строків давності зумовлюють два варіанти конкретизації кримінально-правового змісту ч. 2 ст. 49 КК України.

У першому варіанті терміни, передбачені ч. 1 цієї статті, безумовно нівелюються в разі ухилення підозрюваного, обвинуваченого від суду або розслідування, і така особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності виключно після спливу п`яти років із дня вчинення кримінального проступку й п`ятнадцяти років злочину. Другий варіант передбачає пріоритетність вибору того різновиду строків, який є сприятливішим для особи під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності.

В основу правової позиції, сформульованої ОП ККС ВС в постанові від 5 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19, покладено тлумачення змісту ч. 2 ст. 49 КК України за першим варіантом. ВП ВС зауважила, що такий підхід не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця, і відступила від правового висновку.

На переконання ВП ВС, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку. Вчинення особою в межах передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку нового злочину не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі строк давності переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину. Тобто диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок.

У разі беззастережної заміни передбачених ч. 1 ст. 49 КК України строків загальними особа опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків учинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їхній соціальній небезпечності.

Враховуючи викладене, а також фактичні обставини справи слід прийти до висновку, що диференційований строку давності, передбачений частиною першою статті 49 КК (три роки з моменту вчинення проступку), подовжений на час ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 сплинув, а відтак він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Частиною 4 статті 286 КПК України, передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За частиною першою статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке відбулося 10 листопада 2020 року. З моменту вчинення кримінального правопорушення минуло понад 4 роки.

За вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України передбачено кримінальну відповідальність у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян,або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з фактичних обставин та те, що на час проведення судового засідання сплинули, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 про відсутність законних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в зв`язку з тим, що він був 06 жовтня 2022 року оголошений у розшук та на підставі ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, оскільки обвинувачений ухилявся в суду та в цьому випадку перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років, суд не вважає обґрунтованим, оскільки диференційований строку давності, передбачений частиною першою статті 49 КК (три роки з моменту вчинення проступку), подовжений на час ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 сплинув, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 знаходився у розшуку з 06 жовтня 2022 року по 15 грудня 2022 року, коли він був доставлений до суду , в зв`язку з чим строк давності поновлений на 2 місяці 9 днів, тобто з моменту вчинення кримінального правопорушення повинно пройти час 3 роки 2 місяці 9 днів, в той самий час з моменту вчинення кримінального проступку по момент набуття ухвалою законної чинності пройшов строк понад 4 роки, в зв`язку з чим є усі законні підстави для закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 слід залишити без розгляду та роз`яснити право потерпілого на звернення до суду з вищевказаним позовом в загально-цивільному порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, 284-286, 288, 369-372, 392-395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 000535 від 11 листопада 2020 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрити в зв`язку із спливом строку для притягнення до кримінальної відповідальності.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України в кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 000535 від 11 листопада 2020 року, в зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду та роз`яснити право потерпілого на звернення до суду з вищевказаним позовом в загально-цивільному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1