П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 753/19118/19

провадження № 51-1720км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Харкова, жителя АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст прийнятих судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року визнано винуватими та призначено покарання:

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 1 ст.357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій визнали винуватими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у тому, що вони 13 червня 2019 року за попередньою змовою між собою шляхом висловлення погрози застосування насильства щодо ОСОБА_9 заволоділи його телефоном та банківською карткою; 04 липня 2019 року відібрали в ОСОБА_10 мобільний телефон, планшет та золотий ланцюжок із застосуванням погрози насильства.

Також 10 липня 2019 року ОСОБА_8 з погрозою застосування ножа до ОСОБА_11 відібрав в нього мобільний телефон та гроші в розмірі 1700 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

На обґрунтування касаційних вимог захисник вказує, що:

- визнання винуватості іншим засудженим не може впливати на доведеність вини ОСОБА_7 ;

- у ОСОБА_7 не було спільного умислу з ОСОБА_8 на вчинення грабежів;

- показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відображені у вироку, не співпадають із тими, які вони надавали під час судового засідання;

- протоколи огляду місця події не доводять винуватості ОСОБА_7 , оскільки у них зафіксовано лише місцевість, де відбувались події;

- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є недопустимими, оскільки були проведені з порушенням правил КПК;

- суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки аргументам щодо невинуватості ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- захисник підтримав вимоги касаційної скарги та просив її задовольнити;

- прокурор заперечив касаційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули, причин своєї неявки Суду не повідомили.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Наведені у касаційній скарзі сторони захисту аргументи про невідповідність висновків судів фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановлених у судових рішеннях, та щодо неповноти судового розгляду не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки касаційний суд виступає судом права, а не факту.

Судові рішення щодо ОСОБА_8 в касаційному порядку не оскаржуються.

Сторона захисту стверджує про відсутність змови ОСОБА_7 із ОСОБА_8 на вчинення грабежів та невинуватість ОСОБА_7 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів не погоджується із наведеними аргументами.

Передусім суд звертає увагу, що у цьому провадженні достатньо доказів, які підтверджують винуватість обох засуджених у вчиненні кваліфікованого складу грабежу. Той факт, що ОСОБА_8 визнав винуватість не є єдиним доказом у провадженні.

Окрім цього і сам ОСОБА_7 не заперечував у суді того, що ОСОБА_8 запропонував йому підзаробити і він думав, що заробіток буде пов`язаний із вчиненням шахрайств. Також ОСОБА_7 повідомив суду, що вони діяли з ОСОБА_8 по обставинах і конкретного плану злочинних діянь щодо потерпілих не складали. Він був поряд із ОСОБА_8 , який спілкувався з потерпілими і мав викликати таксі у разі потреби.

Колегія суддів констатує, що у разі, коли особа усвідомлює, що можливо буде вчинюватися певне кримінально-каране діяння і розуміє свою роль у спільному вчиненні такого діяння із іншою особою, то це є достатніми підставами, які свідчать про досягнення спільного умислу між співучасниками.

До того ж на кримінально-правову оцінку вчиненого не впливає те, що хтось із співучасників вважав, що вчинюється шахрайство, а насправді вчинювався грабіж і, як наслідок, діяння кваліфікуються як грабіж. Помилка особи у юридичній кваліфікації вчиненого жодним чином не впливає на те, що далі відповідне діяння отримає правильну кримінально-правову оцінку з посиланням на положення кримінального закону. Головним є встановлення у вчиненому ознак певного складу кримінального правопорушення, яке інкримінується у конкретному кримінальному провадженні.

Факт активної участі ОСОБА_7 у вчиненні грабежу, поєднаному із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб підтверджується також показаннями потерпілих.

Так, ОСОБА_10 вказував, що до нього підійшов ОСОБА_8 , який представився особою із кримінальних кіл та сказав, що розшукує чоловіка його віку, запропонував пройти за будинок. Коли вони йшли, то до них приєднався ОСОБА_7 . Після того, коли вони зайшли за будинок ОСОБА_8 висловив вимогу до потерпілого віддати речі. Погроза з боку ОСОБА_8 проявлялась у тому, що якщо потерпілий не віддасть речі, то його посадять в автомобіль і там буде інша розмова. ОСОБА_7 підтверджував ці слова і казав, що чув, як неподалік побили одного хлопця. Такі слова засуджених потерпілий сприймав як реальні погрози здоров`ю, тому віддав їм мобільний телефон, планшет та золотий ланцюжок.

Потерпілий ОСОБА_9 повідомив суду, що він зустрів ОСОБА_8 , у якого запитав як пройти за конкретною адресою. ОСОБА_8 завів потерпілого у двір та сказав, що шукає зниклі речі однієї поважної особи, запропонувавши тому надати свої речі для перевірки. У цей момент до них підійшов обвинувачений ОСОБА_7 . Потерпілий передав сумку з речами ОСОБА_8 , який їх оглянув, а потім передав сумку ОСОБА_7 , який також оглядав її зміст. ОСОБА_7 в процесі грабежу поводив себе тихо, спостерігав за навколишньою обстановкою та підтверджував слова ОСОБА_8 .

Тобто обоє потерпілих повідомили, що ОСОБА_7 знаходився поруч із ОСОБА_8 , чув бесіду між останнім і потерпілими, підтримував все сказане, розумів, що у потерпілих незаконно вилучають майно і брав у цьому процесі безпосередню участь. Тобто сумнівів у тому, що він був співвиконавцем грабежу не виникає і винуватість засудженого доведена у цьому провадженні поза розумним сумнівом.

Суд звертає увагу, що у разі спільного вчиненні кримінального правопорушення, співвиконавці можуть діяти як послідовно, так і паралельно. Вони можуть розподілити між собою ролі і хтось один або кілька співвиконавців можуть виконувати більшу частину дій, аніж інші. Такий розподіл ролей є частиною попередньої домовленості між особами, або ж може бути скоординований вже у ході вчинення конкретного злочину з урахуванням розвитку подій. Однак дії всіх співвиконавців є спільними і отримують кримінально-правову оцінку із покликанням на кваліфікуючу ознаку, яка вказує на вчинення кримінально-караного діяння у співучасті.

Детальні показання обох потерпілих дають підстави дійти висновку про злагодженість та послідовність дій засуджених та наявність змови між ними на вчинення грабежів. Поведінка ОСОБА_7 вказує на те, що йому була відведена роль фізичної присутності для підсилення тих погроз, які висловлював ОСОБА_8 .

Судом апеляційної інстанції було встановлено, а матеріалами касаційної перевірки підтверджується, що покладені в основу обвинувального вироку показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 повністю відповідають тим, які надавалися ними під час судових засідань.

Інші доводи касаційної скарги, в тому числі про недосконалість проведення такої слідчої дії як пред`явлення для впізнання за фотознімками, жодним чином не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні грабежу і правильність висновків судів з цього приводу.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та не вбачає підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, як про це просить захисник.

Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів Верховного Суду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - вимогам ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3