ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 196/386/25
УХВАЛА

"23" травня 2025 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 14.02.2024 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раджабли, Тертерського району республіки Азербайджан, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, на військовому обліку не перебуває, раніше судимого: 18.05.2023 Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України,

В С Т А Н О В И В :

22.05.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з Дніпровського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 14.02.2024, відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Під час досудового розслідування, 31.03.2025 року до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.05.2025.

До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 , у порушення ст.3 Конституції України, яка передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ст.28 Конституції України, про те, що кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, вступив у попередню змову з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (стосовно яких кримінальне провадження № 0000143 скеровано до суду) та особою стосовно якої зареєстроване окреме кримінальне провадження № 0000049, з метою заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання, ОСОБА_9 , з метою ним визнання дій такими, що образили гідність ОСОБА_6 , які він пропонував останній під час листування в мобільному додатку «Messenger» та покарати його за вчинення зазначених дій.

24 липня 2023 року о 19:45 год. ОСОБА_9 прибув до центру с. Китайгород Дніпровського району, Дніпропетровської області де на нього чекали ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , (стосовно яких кримінальне провадження № 0000143 скеровано до суду) перебуваючи в громадському місці, а саме: в центрі с. Китайгород Дніпровського району Дніпропетровської області, останні почали звинувачувати ОСОБА_9 та вимагати, щоб останній зізнався у вчиненні дій, що образили гідність ОСОБА_6 , які він пропонував останній під час листування в мобільному додатку «Messenger».

Зважаючи, що ОСОБА_9 заперечував всі звинувачення, які висловлювали ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (стосовно яких кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду), в останніх виник умисел направлений на вчинення насильницьких дій щодо останнього з метою змусити визнати факт (зізнатися) вчинення ним дій, що образили гідність ОСОБА_6 .

З метою реалізації свого умислу спрямованого на зізнання ОСОБА_9 у вчиненні дій, що образили гідність ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (стосовно якого кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду) наніс кулаком руки ОСОБА_9 не менше двох ударів в область живота від чого останній відчув сильний фізичний біль, після чого до ОСОБА_9 підійшла ОСОБА_6 (стосовно якої кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду) та нанесла останньому долонями рук не менше 5 ударів в область обличчя потерпілого, чим останньому також було заподіяно сильного фізичного болю.

Далі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (стосовно яких кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду), усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинюваного діяння та бажаючи настання його суспільно небезпечних наслідків, із погрозами застосування фізичного насильства, тим самим демонструючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_9 змусили останнього стати на коліна та просити вибачення за вчинені дії, що образили гідність ОСОБА_6 , які він пропонував останній під час листування в мобільному додатку «Messenger».

В подальшому, діючи з єдиними продовжуваним умислом на заподіяння фізичного болю та морального страждання ОСОБА_9 , шляхом вчинення насильницьких дій, з метою покарання останнього за дії, що образили гідність ОСОБА_6 , які він пропонував останній під час листування в мобільному додатку «Messenger», усвідомлюючи суспільну небезпечність вчинюваного діяння та бажаючи настання його суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно та за попередньою змовою, у порушення ст. З, 28 Конституції України, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (стосовно якого кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду), із застосуванням фізичної сили, шляхом штовхання в спину, змусили ОСОБА_9 йти до електроопори №16, яка знаходиться біля підходу до пішохідного переходу через автодорогу Н-31 в с. Китайгород Дніпровського району Дніпропетровської області, де змусили притиснутись потерпілого до зазначеної електроопори. Після чого, доповнюючи дії один одного ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (стосовно яких кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду) за допомогою заздалегідь заготовлених двох рулонів харчової стрейч плівки (яку ОСОБА_10 купила в магазині «Продуктова лавка» в центрі с. Китайгород) змотали потерпілому руки, навколо електроопори №16, а ОСОБА_8 (стосовно якого кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду) підтримував їх словесно. Після чого, продовжуючи єдиний злочинний умисел направлений на приниження честі та гідності ОСОБА_9 , доповнюючи дії один одного, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (стосовно якої кримінальне провадження №0000143 скеровано до суду), тримаючи в руках рулони з стрейч плівкою, шляхом здійснення синхронних рухів навколо ОСОБА_9 , примотали останнього до електроопори та, в подальшому ОСОБА_5 , шляхом спускання шортів та нижньої білизни, оголив його сідниці та пахову зону, чим заподіяли останньому фізичного болю, тілесні ушкодження та морального страждання.

Зокрема, ОСОБА_9 зазначеними діями спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді саден лівого передпліччя, а також викликало порушення екскурсії грудної клітини, що спричинило порушення насичення крові киснем, що проявилося появою у ОСОБА_9 начальних ознак задухи, що могло б спричинити тяжкі наслідки, а також моральні страждання, які характеризуються значною глибиною, інтенсивністю, тривалістю та широким діапазоном негативного впливу на основні сфери його життєдіяльності, тобто, є суттєвими. У ОСОБА_9 виявлено негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах та перешкоди для оптимального соціального функціонування. Указані вище негативні зміни виявилися в існуванні негативних емоційних переживань тривоги, співчуття, занепокоєння у зв`язку із порушенням емоційного комфорту, відчуття благополуччя, статусу.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у катуванні, (тобто умисне діяння спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати зізнання, а також: з метою покарати її за дії, вчиненні нею), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

На стадії досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, на підставі ухвали слідчого судді Царичанського районного суду від 31.03.2025 ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 27.05.2025 включно.

Враховуючи те, що строк дії запобіжного заходу закінчується - є необхідність у продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підставою продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність висунутого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, а також ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може: 1) здійснити спробу переховуватися від суду, 2) незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; 3)вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, в обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) необхідно зазначити, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та за яке передбачено покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Крім того, 14 лютого 2024 року слідчим було винесено постанову про зупинення досудового розслідування №0000018 та оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук, на підставі якого було зупинено досудове розслідування даного кримінального провадження та відповідно за Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» заведено оперативно- розшукову справу. 29 березня 2025 року ОСОБА_5 було затримано на підставі узвали слідчого судді Царичанського районного суду від 21 березня 2025 року. Тобто ОСОБА_5 ухилявся від органу досудового розслідування та може свідчити, що обвинувачений, розуміючи реальну міру покарання у вигляді позбавлення волі, яка загрожує йому, може не виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та переховуватись від суду.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконний вплив на потерпілого та свідків) необхідно зазначити, що ОСОБА_5 знає де проживають потерпілий та свідки, а отже може незаконно впливати на них шляхом вмовляння, погроз чи підкупу, з метою зміни ними раніше наданих свідчень на свою користь.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення) необхідно зазначити, що ОСОБА_5 не одноразово судимий, останній раз засуджений 18.05.2023 за вироком Царичанським районним судом Дніпропетровської області за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України строком на 3 роки, тобто вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Вказане дає підстави стороні обвинувачення вважати, що ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З огляду на вищевикладені факти, запобігти ризикам які перелічені у вказаному клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, так як будь-який інший запобіжний захід не зможе забезпечити правомірну поведінку обвинуваченого, виконання ним обов`язків передбачених КПК України та нормальний хід судового розгляду по вказаному провадженню.

Вказані ризики знайшли своє підтвердження під час обрання Царичанський районним судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та на сьогоднішній день ці ризики не перестали існувати.

Враховуючи, те що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбачене ч. 2 ст. 127 КК України, тобто яке пов`язано із застосуванням насильства, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України сторона публічного обвинувачення вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання в судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Захисник зазначив, що в матеріалах досудового розслідування відсутні докази, які б встановлювали обгруннтовану підозру вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України. Також зазначив, що обвинувачений не збирається нікуди тікати. Той факт, що він був оголошений в розшук пояснив тим, що обвинувачений злякався, що його притягнуть до кримінальної відповідальності у зв`язку з чим переховувався.

Заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що 12.02.2024 року у передбаченому КПК України порядку ОСОБА_5 повідомлено про підозру за фактом катування, (тобто умисного діяння спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати зізнання, а також з метою покарати її за дії, вчиненні нею), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

14 лютого 2024 року слідчим винесено постанову про зупинення досудового розслідування № 0000018 та оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук, на підставі якого було зупинено досудове розслідування даного кримінального провадження.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строк дії якого закінчується 27.05.2025.

Розглядаючи питання доцільності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді його тримання під вартою, суд враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, якими обґрунтовується наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, ОСОБА_5 засуджений вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 р. за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України строком на 1 рік, тобто обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення в період іспитового строку.

Також про наявність такого ризику свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_5 переховувався від органів досудового розслідування, з 14.02.2024 р. був оголошений у розшук.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується наступним: ОСОБА_5 , знаючи в обличчя потерпілого та свідків по даному кримінальному провадженню та де вони проживають, може впливати на останніх з метою зміни своїх показань.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується наступним: ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до тяжкого злочину, раніше судимий, підозрюється у вчиненні злочину у період іспитового строку, не працює, тісних соціальних зв`язків не має, а отже може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що згідно ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я, вчинене за попередньою змовою групою осіб, не працює, тісних соціальних зв`язків не має, раніше судимий: вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 р. за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України строком на 1 рік, тобто обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, що на думку суду, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не надасть можливості уникнути вище перелічених ризиків.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від судового розгляду. Окрім цього, докази, отримані під час досудового розслідування щодо особи підозрюваного ОСОБА_5 , можуть вказувати на можливість ухилення від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).

Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. При вирішенні даного питання, у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 р. у справі «Свершов проти України» судом враховано вік обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, стан здоров`я, майновий стан, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК.

Таким чином, прокурором доведено, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , є реальними та триваючими, вони виключають можливість застосування до обвинуваченого більш м`якої міри запобіжного заходу, так як альтернативні запобіжні заходи на даний час не забезпечать належний рівень процесуальної поведінки обвинуваченого.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність в матеріалах досудового розслідування доказів, які б встановлювали обгруннтовану підозру вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, суд зазначає, що обгрунтованість підозри на стадії судового розгляду кримінального провадження при вирішенні клопотання щодо продовження запобіжного заходу судом не перевіряється, адже ОСОБА_5 має статусу не підозрюваного, а обвинуваченого.

Даних, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора чи установі виконання покарань суду не надано.

Суд вважає, що слід застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього кодексу, вважає за необхідне не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 369, 372 КПК України, суд

П о с т а н о в и в

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підсудному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити обраний відносно ОСОБА_5 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24:00 години 21 липня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам процесу та направити до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань №4" Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 26.05.2025 об 10 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1