24.06.2025 Справа № 756/685/25
Справа № 756/685/25
№ 1-кп/756/1005/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16 грудня 2024 року за № 0003880, стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Берегове Феодосія Автономної Республіки Крим, громадянин України, здобув середню освіту, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

- Солом`янським районним судом міста Києва вироком від 28.01.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- Подільським районним судом міста Києва вироком від 28.09.2022 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Звільнений 26.01.2024 з Коростенської виправної колонії Житьомирської області (№ 71) по відбуттю строку покарання;

- Печерським районним судом міста Києва вироком від 18.11.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

- за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2024 за № 50003880, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 16 грудня 2024 року близько о 09 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 перебував у середині салону транспортного засобу, а саме маршрутного таксі № 530, який рухався у м. Києві по вул. Лугова, у напрямку станції метро «Мінська» неподалік зупинки «Лугова», яка розташована за адресою м. Київ, вул. Лугова, буд. 12. Так, у цей день, час та місці, ОСОБА_4 з метою власного збагачення, скористався великим скупченням людей та переконавшись у тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, викрав із жіночої сумки, яка належить ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «ZTE», моделі «Blade V40s», 6/128 Gb, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 3871 (три тисячі вісімсот сімдесят один) грн. 20 (двадцять) коп. Мобільний телефон обладнаний чохлом, вартістю 148 (сто сорок вісім) грн., та захисним склом марки «ArmorStandart», моделі «ZTE Blade V40s PRO Black (ARM68741)», вартістю 239 (двісті тридцять дев`ять) грн. Загальна вартість зазначеного товару становить 4 258 (чотири тисячі двісті п`ятдесят вісім) гривень 20 (двадцять) копійок.

В подальшому, обвинувачений помістив викрадений товар до правої передньої кишені куртки, в яку був одягнений у той момент, вийшов із маршрутного таксі № 530 на зупинці «Лугова» та перейшов на іншу сторону дороги, де, тримаючи при собі викрадене майно, сів до іншого маршрутного таксі, яке здійснювало рух у напрямку перехрестя вул. Вишгородської та вул. Ярослава Івашкевича, що у м. Києві. Після того, як обвинувачений вийшов з маршрутного таксі та попрямував до будинку АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками поліції.

Отже, в наслідок вказаних дій власнику майна - ОСОБА_7 завдано майнову шкоду на загальну суму 4 258 (чотири тисячі двісті п`ятдесят вісім) гривень 20 (двадцять) копійок.

1.2. Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Прокурор ОСОБА_3 уважав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України вчинено останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами, а тому просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбутого ОСОБА_4 покарання за вироком Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2024, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 1 (один) місяці. При цьому прокурор просив урахувати, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому - щире каяття.

2.2. Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що його підзахисний розкаявся, визнав обставини, як і надав викривальні покази відносно себе на стадії судового розгляду у вчиненні злочину. Крім цього, погодився із запропонованим прокурором покаранням, просив врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а також й те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному ним діянні.

2.3. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав з позицію захисника, свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, не оспорював викладені в обвинувальному акті дату, місце, час та події, щиро розкаявся. Зазначив, що 16 грудня 2024 року перебував в середині маршрутного таксі № 530, яке здійснювало рух в Оболонському районі міста Києва, де вирішив викрасти з жіночої сумки мобільний телефон. У подальшому, коли покинув місце вчинення, перейшов дорогу та сів в інше маршрутне таксі, де вийшов на зупинці під назвою «Лугова» та попрямував у бік будинку № 24, що розташований у м. Києві по вул. Вишгородська. Коли прямував вказаною адресою був зупинений працівниками поліції.

2.4. Потерпіла ОСОБА_7 в судові засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду судового провадження була повідомлена належним чином. Однак, подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, при призначенні покарання покладається на розсуд суду. Між тим, сторони кримінального провадження щодо розгляду судового провадження за відсутності потерпілої не заперечували.

3. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорював обставин викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, також дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною третьою статті 349 КПК, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд розцінює показання ОСОБА_4 як належні, допустимі та достатні докази його вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини кримінального правопорушення, а саме: крадіжку, вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

4. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

4.2. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому каявся, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо сам обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії обвинуваченого, як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання.

Суд звісно урахував, що обвинувальний акт до суду надійшов 17 січня 2025 року. Під час досудового розслідування та судового розгляду, який тривав пів року, обвинувачений не визнавав винуватості. Лише наприкінці судового розгляду, обвинувачений повідомив, що він визнає пред`явлене йому обвинувачення та не оспорює будь-яких обставин, зокрема зазначених в обвинувальному акті, суд змінив в цій частині порядок дослідження доказів, та застосував положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Слід зауважити, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну оцінку обвинуваченим своєї протиправної поведінки. Наведені висновки містяться в постанові Верховного Суду від 23 січня 2024 року, справа № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23).

4.3. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, його вид та наслідки. Зокрема, що завдана шкода була відшкодована шляхом повернення майна потерпілій, у зв`язку з чим потерпіла не заявляла претензій матеріального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей та інших осіб не має, здобув середню освіту, офіційно не працевлаштований, повністю визнав винуватість, щиро розкаюється, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Суд також бере до уваги і наведені в розділі 4 обставини, що пом`якшують покарання.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1, 75 КК України, не встановлено. Отже, з огляду на викладене вище, суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Як убачається з наданих матеріалів, а також підтверджено обвинуваченим, останній раніше засуджений за злочин, пов`язаний з заволодінням чужим майном, зокрема Печерським районним судом міста Києва вироком від 18.11.2024 ОСОБА_4 визнано винуватим в учиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням положень статті 75 КК України, у зв`язку з чим, останній був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Між тим, після засудження ОСОБА_4 учинив новий злочин у період іспитового строку.

5.3. З урахуванням викладених обставин, оскільки новий злочин учинено під час дії іспитового строку, ОСОБА_4 слід призначити покарання в порядку ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбутого ОСОБА_4 покарання за вироком Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2024, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та 1 місяць.

5.4. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_4 було затримано 16.12.2024 у порядку ст. 208 КПК України, та останній до цього часу перебуває під вартою.

Указане свідчить, що слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 починаючи з 16.12.2024 до набуття вироком законної сили виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, а запобіжний захід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

6.2. Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлено.

6.3. Потерпілою у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_7 .

6.4. Процесуальні витрати: за проведення експертизи № 2/25 від 07.01.2025 у сумі 360 гривень 00 копійок, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню із ОСОБА_4 на користь держави.

6.5. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема:

- мобільний телефон марки «ZTE», моделі «Blade V40s», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - залишити у володінні останньої.

- мобільний телефон марки «Redmi», який зберігається у камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 374, 376, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбутого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за вироком Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2024, призначити остаточно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 16.12.2024 до набрання вироком законної сили, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати на проведення експертизи:

№ 29/25 від 07.01.2025 у розмірі 360 (триста шістдесят) гривень 00 копійок, відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «ZTE», моделі «Blade V40s», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - залишити у володінні останньої.

- мобільний телефон марки «Redmi», який зберігається у камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 24 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1