печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору, -

В С Т А Н О В И В :

23.01.2024 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 подав до Печерського районного суду м. Києва клопотання, в якому просив повернути прокурору обвинувальний акт в межах даного кримінального провадження.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в обвинувальному акті не зазначені місце, час та спосіб вчинення злочину, форму вини обвинуваченого, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, відсутнє формулювання об`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченому злочину та кваліфікуючі ознаки. Вказав, стаття 190 КК України з 29.11.2022 року викладена в новій редакції, а в обвинувальному акті не зазначено, за якою редакцію КК України ОСОБА_7 висунуто обвинувачення. Зазначив, що стороною обвинувачення не доводиться сума завданої шкоди, а в обвинувальному акті двічі зазначено свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 підтримав подане клопотання із зазначених у ньому підстав. Вказав, що ОСОБА_11 не зазначено як потерпілого в обвинувальному акті, а станом на день складення обвинувального акту ч. 3 ст. 190 КК України містить кваліфікуючі ознаки «вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому», а кваліфікуюча ознака «вчинене у великих розмірах» в чинній редакції передбачена ч. 4 ст. 190 КК України, тому обвинувачений позбавлений можливості реалізувати своє право на захист.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримали вказане клопотання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказавши, що в обвинувальному акті зазначено місце ймовірного вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, станом 02.07.2022 така кваліфікуюча ознака як вчинення цього злочину в умовах воєнного стану не діяла, тому правова кваліфікація дій обвинуваченого є вірною. Вказав, що на стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати обґрунтованість обвинувачення, а вирішення питання щодо кількості потерпілих належить до компетенції прокурора. Вважав, що в обвинувальному акті зазначається те, що сторона обвинувачення вважає доведеним, а тому обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та просив відмовити у його задоволенні.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 у підготовче судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про місце, дату та час проведення судового засідання у спосіб, що відповідає вимогам ст. 135 КПК України. Поряд з тим, в матеріалах справи містяться заяви та клопотання зазначених потерпілих, в якій вони просять, зокрема, судові засідання проводити без їх участі.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_40 у підготовче судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про місце, дату та час проведення судового засідання у спосіб, що відповідає вимогам ст. 135 КПК України.

Судом, з урахуванням думки учасників провадження, належного повідомлення потерпілих про місце, дату та час проведення підготовчого судового розгляду, визнано можливим провести судове засідання та розглянути клопотання адвоката ОСОБА_5 без участі потерпілих.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта, додатково вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, серед іншого, рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вказані вимоги є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт наряду з іншими має містити такі відомості: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство (п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України), розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ( п. 7 ч. 2 ст. 291 КПКПК України).

Разом з цим, стороною обвинувачення вказаних вимог ст. 291 КПК України не дотримано з огляду на наступне.

Так обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000001 відсутні дані про потерпілого ОСОБА_11 , якому спричинено шкоду. Хоча як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, у рамках вказаного кримінального провадження приймалась постанова про визнання ОСОБА_11 потерпілим у кримінальному провадженні, адже вказана особа допитувалась у межах даного кримінального провадження в якості потерпілого /а. м. 21/.

Відтак стороною обвинувачення при складанні обвинувального акту не дотримано вимоги положень п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Також в обвинувальному акті направленому на адресу суду вказано 33 особи як потерпілі, грошовими коштами яких, за версією обвинувачення, ймовірно заволодів обвинувачений шляхом шахрайства.

Однак, в обвинувальному акті розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зазначено сукупно, як загальну суму щодо всіх потерпілих, без її індивідуального визначення стосовно кожного потерпілого окремо.

Між тим, потерпілі в даному кримінальному провадженні не є членами однієї сім`ї, не перебувають у родинних чи близьких стосунках і не є співвласниками майна, а тому їхні грошові кошти не можуть розглядатися як спільна власність, а відтак шкоди завдана кримінальним правопорушенням кожному з них не може визначатись сукупно в загальній сумі.

Поряд з цим, невизначення конкретного розміру шкоди в розрізі кожного потерпілого перешкоджає реалізації їх процесуальних прав, а також унеможливлює належну правову оцінку діяння в частині кваліфікуючих ознак шахрайства.

Такий підхід не відповідає вимогам закону до форми та змісту обвинувального акта і потребує виправлення.

Таким чином суд надходить до висновку про невідповідність обвинувального акту й вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Також як зазначалось вище згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Натомість у тексті обвинувального акта відсутнє зазначення редакції статті Кримінального кодексу України, яка застосовується для правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченому діяння. Однак ст. 190 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого, починаючи з часу вчинення інкримінованого йому діяння зазнавала редакцій Законом № 3233-IX від 13.07.2023; та Законом № 3342-IX від 23.08.2023 , які в свою чергу стосувалися як формулювання альтернативних дій, які становлять об`єктивну сторону складу злочину, так і його кваліфікуючих ознак.

Так , наприклад у період з 02.07.2022 по 17.01.2023 (дні, в які згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 інкримінується вчинення першого та останнього епізодів злочинного діяння) ч. 3 ст. 190 КК України передбачала відповідальність за шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Станом на 12.10.2023 та 02.04.2025 року (дні надходження обвинувального акта до Печерського районного суду м. Києва та проведення даного підготовчого судового засідання) ч. 3 ст. 190 КК України передбачає відповідальність за шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Таким чином, відсутність в обвинувальному акті вказівки на редакцію кримінально-правової норми, яка діяла на момент інкримінованого діяння, є рівнозначною відсутності посилання на положення закону України про кримінальну відповідальність у розумінні пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України. Адже саме редакція статті визначає зміст правової норми, її диспозицію та санкцію, які застосовуються до конкретної правової ситуації. У результаті таке формулювання обвинувачення не забезпечує його визначеності, що унеможливлює належну реалізацію обвинуваченим свого права на захист навіть на стадії підготовчого судового засідання.

Таким чином суд надходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зазначені висновки стосовно редакції статті кримінального закону з урахуванням наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (рішення у справі «Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999, а також рішення у справі «Даллос проти Угорщини» від 01.03.2001).

Європейський суд з прав людини у справі «Камасінські проти Австрії» (рішення від 19.12.1989) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09.10.2008) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Надане прокурору ч. 2 ст. 337 КПК України право змінити обвинувачення в ході судового розгляду суттєвості цих недоліків не зменшує, оскільки з огляду на положення ч. 1 ст. 338 КПК України таке право виникає тільки при встановленні в ході судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Відповідно, право на подальшу зміну обвинувачення не має використовуватись для усунення недоліків обвинувального акта, що очевидні в підготовчому судовому засіданні та перешкоджатимуть ефективному судовому розгляду від його початку.

Отже, зазначені вище в мотивувальній частині висновки, на переконання суду, свідчать про невідповідність обвинувального акта наведеним вимогам КПК України, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а тому, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, підлягає поверненню прокурору.

Разом з цим по суті доводів сторони захисту щодо не зазначення в обвинувальному акті місця, часу та способу вчинення злочину, форми вини обвинуваченого, мотиву і мети його вчинення, фактів, які впливають на ступінь його тяжкості, розмір ймовірно завданої шкоди, стосуються оцінки доказів та процесу доказування, а тому не відносяться до компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання та не є в даному випадку підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

При цьому суд враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019, винесеній у справі № 273/1053/17, згідно з якою кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.

У зв`язку з тим, що судом, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, прийнято рішення про повернення обвинувального акта прокурору, питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, визначені ст. 315 КПК України, вирішенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1