ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2639/25 Справа № 932/8927/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м.Дніпра від 20 травня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001047, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого водієм ТОВ «Вінаміс», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Шевченківського районного суду м.Дніпра від 20 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його відповідно до п.п. 1,2 ч.1. п.2 ч.3 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Провадження по цивільному позову потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 41 200 (сорок одну тисячу двісті) гривень.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 96 000 (дев`яносто шість тисяч) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , вчиненому за наступних обставин.

25 червня 2024 року приблизно о 20.58 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «RENAULT LOGAN», д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.07.2022 належить ОСОБА_11 , в світлий час доби здійснював рух в крайній лівій смузі сухого асфальтобетонного покриття проїзної частини дороги пр. Богдана Хмельницького, з боку вул. Матроської у напрямку вул. Донської, Шевченківського району м. Дніпро, яка має три смуги для руху одного напрямку.

Під час руху водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, коли не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, випередивши в районі регульованого автоматичним світлофором перехрестя із вул. Софіївською попутний легковий автомобіль «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався в середній смузі, при цьому маючи об`єктивну можливість виявити попереду пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину дороги пр. Богдана Хмельницького справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «RENAULT LOGAN» у невстановленому на те місці, не переконавшись в безпечності маневру змінив напрямок свого руху праворуч до середньої смуги, де о 20.58 год. 25 червня 2024 року, навпроти території домоволодіння № 74/2 по пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпро, правою боковою передньою частиною автомобіля «RENAULT LOGAN» допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б) та п. 10.1. Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

п. 2.З.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події - наїздом на пішохода.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_10 спричинені наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма тіла: рвані рани на лицевій частині голови, лівих гомілці та плечі; численні садна на грудній клітині, лівій стегно-клубово-попереково-черевній ділянці та лівій гомілці; синці на кистях та лівому плечі; переломи кісток черепу, ребер по різним анатомічним лініям, кісток лівої гомілки, лівої плечової та правої стегнової кісток, лівого крижово-клубового з`єднання тазу, розриви міжхребцевого диску у грудному відділі хребта та селезінки; крововиливи у м`які покривні тканини тулубу, тазової ділянки та кінцівок, клітковину органокомплексу, тканину легень та під оболонку головного мозку; слабке кровонаповнення внутрішніх органів, крововиливи під ендокардом на сосочкових м`язах серця (плями Мінакова); загальний атеросклероз, які у своїй сукупності мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя та привели до настання смерті, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала 25 червня 2024 року приблизно о 20.58 год. на проїзній частині дороги пр. Богдана Хмельницького, в районі території домоволодіння № 74/2 у м. Дніпрі, від сумісної тупої травми тіла у вигляді переломів кісток скелету, розривів хребта та селезінки, крововиливів у м`які покривні та внутрішні тканини тіла, котра ускладнилася розвитком шоку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Дніпра від 20 травня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також покласти обов`язки, передбачені п.2 ч. 3 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд належним чином не обґрунтував висновку стосовно не застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України. Вказав, що враховуючи наслідки, що настали, та характер допущених особою порушень Правил дорожнього руху України, не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є дієвим та ефективним заходом для запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а вирок суду скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_9 просила вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченому покарання суд належним чином не обгрунтував висновку стосовно не застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, то вони не заслуговують на увагу.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 20, 21 постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорити питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України за вчинення цього злочину передбачене, крім основного покарання, і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, суд дотримався вимог закону та належним чином вмотивував своє рішення, яке апеляційний суд вважає правильним.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, а саме, що дії потерпілої ОСОБА_10 також свідчать про порушення нею Правил дорожнього руху України та наслідки, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює водієм, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання.

Суд також зазначив, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

У ході судового розгляду потерпіла просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Як встановлено із матеріалів провадження, ОСОБА_7 прийнятий на посаду водія ТОВ «Вінаміс» з 01 грудня 2020 року, за яким позитивно характеризується, що підтверджується наказом №13-к ТОВ «Вінаміс» та вказана посада водія є основним місцем роботи обвинуваченого, та є джерелом доходу для засудженого.

Отже, суд першої інстанції правильно, врахувавши викладене, а також зваживши, що керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, не застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке, згідно санкції ч.2 ст.286 КК України, не є обов`язковим.

Посилання прокурора на неврахування судом тяжкості злочину та наслідків, що настали, є неспроможним, оскільки наслідки у виді смерті потерпілого є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який ОСОБА_7 засуджений, і така обставина судом врахована. Потерпіла вирок суду не оскаржувала, отже погодилась із прийнятим судом рішенням, а також в суді апеляційної інстанції просила не призначати ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування оскарженого судового рішення, у справі не встановлено.

Враховуючи викладене, а також відсутність у апеляційній скарзі прокурора переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення цієї скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Дніпра від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4