ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2010/3047/12 Номер провадження 11/814/6/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальну справу за апеляцією прокурора ОСОБА_9 на постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садстанція Мелітопольського р-ну Запорізької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених порушень при виконанні вимог ст.ст.228-232 КПК України 1960 року.

Також ухвалено для організації додаткового розслідування направити справу керівнику Харківської обласної прокуратури.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що: прокурором було допущено порушення кримінально-процесуального закону при виконанні вимог ст.ст.228, 229 КПК України 1960 року, які виразились у тому, що обвинувальний висновок у порушення вимог ст.10 Конституції України, ст.ст.14,15 Закону України "Про засади державної мовної політики" (чинного на час надходження справи до суду) та ст.228 КПК України в редакції 1960 року, складений російською мовою; наявність у матеріалах справи фотокопій документів, які не посвідчені належим чином, у ході судового розгляду позбавить можливості надати їм оцінку, що фактично призведе до неможливості встановити наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння особи, якій інкримінується його вчинення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В апеляції прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінально-процесуального закону, просить скасувати постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року та направити кримінальну справу щодо ОСОБА_8 на новий судовий розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції: в оскаржуваній постанові прийняв рішення про повернення кримінальної справи прокурору та водночас про направлення кримінальної справи для організації досудового розслідування, що суперечить кримінально-процесуальному законодавству; в порушення вимог ст.ст.317, 340 КПК України 1960 року однобічно підійшов до розгляду питання щодо призначення кримінальної справи до розгляду, оскільки залишив поза увагою клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , який брав участь у попередньому розгляді справив перше, про надання їм часу для узгодження правової позиції, таким чином не надавши можливості висловити свою думку; не врахував те, що на момент затвердження обинувального висновку диспозиція ч.1 ст.19 КПК України мала такий зміст: «Судочинство провадиться української мовою або мовою більшості населення даної місцевості», відповідно до статистиних даних у відкритих джерелах станом на останній перепис населення на момент ухвалення оскаржуваної постанови мовою більшості населення м. Харків була російська мова.

Іншими особами постанову місцевого суду не оскаржено.

У клопотаннях обвинувачений ОСОБА_8 і його захисник ОСОБА_7 просять: апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність наведених у ній доводів; направити справу прокурору Харківської області для винесення нового обвинувального висновку, заснованого на матеріалах справи, показаннях свідків та результатах повторної автотехнічної експертизи; визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення та виправдати його.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляції, позицію обвинуваченого та його захисника, які вважали безпідставними доводи апеляції, висловили аргументи, які за своїм змістом полягають у підтриманні поданих ними клопотань, перевірила матеріали кримінальної справи, обговорила аргументи учасників справи та дійшла висновку про те, що апеляція підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 ст.365 КПК України 1960 року передбачено, що постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Доводи апеляції прокурора про те, що місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, прийнявши в оскаржуваній постанові рішення про повернення кримінальної справи прокурору та водночас про направлення кримінальної справ для організації досудового розслідування, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 16 травня 2012 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний висновок за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (т.2 а.с.1).

13 червня 2012 року Дергачівським районним судом Харківської області відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про направлення справи на додаткове розслідування, призначено кримінальну справу щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 до розгляду в судовому засіданні (т.2 а.с.30).

16 січня 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області ОСОБА_11 та ОСОБА_8 визнано винуватими й засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік кожного; на підставі ст.75 КК України звільнено їх від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Вирішено цивільні позови ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та прокурора, в інтересах держави в особі ГУ Державного казначейства України в Харківській області (т.2 а.с.195-198).

09 лютого 2013 року Апеляційним судом Харківської області апеляцію прокурора задоволено, апеляцію з доповненнями засудженого ОСОБА_8 залишено без задоволення, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 16 січня 2013 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про відшкодування майнових збитків, моральної шкоди скасовано й справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без зміни (т.2 а.с.257-267).

02 вересня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2013 року щодо ОСОБА_8 скасовано та направлено справу на новий апеляційний розгляд (т.3 а.с.38-39).

07 квітня 2015 року Апеляційним судом Харківської області апеляцію з доповненнями засудженого ОСОБА_8 залишено без задоволення, апеляцію зі змінами прокурора задоволено, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 16 січня 2013 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову скасовано й кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства (т.3 а.с.141-144).

29 березня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасовано та направлено справу на новий апеляційний розгляд (т.3 а.с.168-169).

22 листопада 2016 року Апеляційним судом Харківської області апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_8 задоволено частково, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 16 січня 2013 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 скасовано й направлено кримінальну справу на новий судовий розгляд у суд першої інстанції (т.3 а.с.216-218).

03 грудня 2018 року Дергачівським районним судом Харківської області виділено в окреме провадження кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.1 ст.286 КК України (т.5 а.с.7-9).

19 грудня 2018 року Дергачівським районним судом Харківської області направлено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 на додаткове розслідування прокурору Харківської області. Відмовлено в задоволенні клопотання про об`єднання кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України з кримінальною справою за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.1 ст.286 КК України (т.5 а.п.17-22).

04 лютого 2021 року Харківським апеляційним судом апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено, ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року скасовано та повернуто справу на новий судовий розгляд у суд першої інстанції (т.5 а.с.151-153).

25 січня 2022 року за оскаржуваною постановою Дергачівським районним судом Харківської області за результатами попереднього розгляду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених порушень при виконанні вимог ст.ст.228-232 КПК України 1960 року й водночас прийнято рішення про направлення справи для організації додаткового розслідування керівнику Харківської обласної прокуратури.

У мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції з посиланням на положення законодавства також навів висновки як про повернення справи прокуророві для усунення виявлених порушень, так і твердження щодо направлення справи на додаткове розслідування

Відповідно до ст.244 КПК України 1960 року за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає одне з таких рішень:

1) про призначення справи до судового розгляду;

2) про зупинення провадження в справі;

3) про повернення справи прокуророві;

4) про направлення справи за підсудністю;

5) про закриття справи;

6) про повернення справи на додаткове розслідування.

Згідно зі ст.246 КПК України 1960 року при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

За клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи

законного представника суддя вправі повернути справу на додаткове

розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності

інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них неможливий. За

клопотанням прокурора, потерпілого чи його представника суддя може

повернути справу на додаткове розслідування і у випадках наявності

підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею

Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за більш

тяжкий злочин, чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до

цього не було пред`явлено.

У постанові суддя зазначає підстави повернення справи на

додаткове розслідування і може вказати, які слідчі дії повинні

бути проведені при додатковому розслідуванні. В постанові також

повинно бути вирішено питання про запобіжний захід щодо

обвинуваченого.

Статтею 249-1 КПК України 1960 року унормовано, що суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги ст.ст.228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Таким чином, суд першої інстанції всупереч викладеному вище, незважаючи на те, що в силу вимог ст.244 КПК України 1960 року за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає одне із рішень, передбачених цією нормою процесуального закону, прийняв одночасно два взаємовиключні, самостійні рішення про повернення справи прокуророві для усунення виявлених порушень, передбачених ст.ст.228-232 КПК України 1960 року (в порядку п.3 ч.1 ст.244 КПК України 1960 року) та про повернення справи на додаткове розслідування в порядку (п.6 ч.1 ст.244 КПК України 1960 року), які є відмінними між собою за своїм змістом рішеннями, в тому числі за порядком їх виконання, що є істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Окрім того, зазначені вище порушення вимог КПК України 1960 року позбавляють можливості встановити, які саме недоліки по справі мав на увазі місцевий суд, а саме ті, які тягнуть за собою повернення справи прокуророві в порядку п.3 ч.1 ст.244 КПК України 1960 року чи повернення справи на додаткове розслідування в порядку п.6 ч.1 ст.244 КПК України 1960 року.

Також суд першої інстанції, посилаючись на наявність у матеріалах справи фотокопій документів, які не посвідчені належним чином, не зазначив, які саме документи мають згаданий недолік і, який вплив мають ці документи на можливість проведення судового розгляду та встановлення обставин, що належать до предмету доказування, а тому наведені в оскаржуваній постанові твердження є невмотивованими.

Таким чином, вказані вище порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними та з урахуванням їх характеру ці порушення неможливо усунути під час апеляційного розгляду, а, отже, оскаржувану постанову належить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Посилання ж прокурора як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення на те, що місцевий суд залишив поза увагою клопотання обвинуваченого та захисника щодо надання їм часу для узгодження правової позиції, не надав їм можливості висловити свою думку, позбавлені підстав, оскільки сторона захисту не зверталась із апеляційною скаргою щодо допущення порушення її прав, тобто сторона захисту самостійно не вважала, що її права були порушені в цій частині й відповідно не використовувала процесуальні механізми, спрямовані на їх відновлення. Окрім того, оскільки постанова місцевого суду підлягає скасуванню означені доводи не впливають на результат розгляду провадження.

Що стосується аргументів сторони захисту про необхідність визнання невинуватим і виправдання ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення, то вони є передчасними та колегія суддів позбавлена надати їм оцінку, оскільки вони не є предметом розгляду при перегляді оскаржуваної постанови, прийнятої за результатами попереднього розгляду справи, в ході чого не вирішується питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а підлягають перевірці та вирішенню за результатами розгляду судом справи по суті.

З урахуванням допущених місцевим судом істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону й того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з наведених вище процесуальних підстав, оцінка інших доводів апеляції про дотримання стороною обвинувачення положень законодавства щодо складання обвинувального висновку, наведених стороною захисту аргументів щодо невідповідності обвинувального висновку приписам законодаства й фактичним обставинам справи, оскільки така оцінка можлива лише після усунення вказаних вище порушень. Разом з тим, зокрема, ці доводи й аргументи підлягають перевірці в ході нового розгляду судом першої інстанції.

Таким чином, під час нового розгляду необхідно врахувати наведене вище, ретельно перевірити доводи учасників провадження, за наслідком чого ухвалити рішення, яке би відповідало вимогам закону.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.365, 366, 377, 382 КПК України 1960 року, розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Повернути кримінальну справу щодо ОСОБА_8 на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4