Провадження № 1-кп/344/1296/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актам про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єнакієве Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше судимого 23.04.2024 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст. 111 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на даний час утримується ДУ «Табір для утримання військовополонених «Захід 1»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст. 111-1, ч.2 ст. 260 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 брав добровільну участь в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а також брав участь в діяльності не передбачених законом збройних формуваннях.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, громадянин України ОСОБА_6 на початку жовтня 2014 року, перебуваючи у м. Донецьку, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «днр» є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до її підрозділу т.зв. «народного ополчения Донбасса», з метою безпосередньої участі в протиправній діяльності терористичної організації «днр» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету суверенної держави України, зокрема шляхом застосування збройної сили проти Збройних Сил України, зобов`язався дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції.

Так, у жовтні 2014 року, ОСОБА_6 було направлено на проходження «курсу молодого бійця» у м. Донецьк за адресою вул. Куйбишева, буд. 44, призначено на посаду стрільця та направлено для проходження військової служби у комендантській роті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » із місцем дислокації підрозділу: АДРЕСА_2 .

Вступивши до складу терористичної організації «днр», ОСОБА_6 отримав позивний « ОСОБА_7 », був забезпечений камуфльованою формою одягу, зокрема з розпізнавальними знаками у вигляді нарукавних шевронів та в період з жовтня 2014 року по травень 2015 року виконував функції чергового за місцем дислокації вищезазначеного підрозділу з використанням вогнепальної зброї, а саме АК-74 № НОМЕР_1 , та залучався до патрулювання населених пунктів Амвросіївського району Донецької області. При цьому, останній систематично отримував грошові кошти за здійснення протиправної діяльності зі сторони невстановлених представників терористичної організації «днр».

27 квітня 2022 року ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Єнакієве Донецької області, з метою участі у збройному конфлікті проти України на стороні рф вступив до незаконного збройного формування підрозділу т.зв. «днр» 2-го мсб 3-ї омсбр, який є складовою частиною окупаційних військ рф. При цьому, ОСОБА_6 було призначено на посаду помічника кулеметника 2-ї мсб 3-ї омсбр з основним місцем дислокації у АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 , діючи умисно, добровільно, з ідеологічних та корисливих мотивів, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, у складі окупаційних військ рф виконував бойові завдання проти Збройних Сил України в районі с. Норвобахмутівка Очеретинської ОТГ Покровського району Донецької області.

Злочинна діяльність ОСОБА_6 була припинена 23.04.2023 внаслідок взяття його в полон представниками Сил Оборони України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю та беззастережно, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Суду пояснив, що проживаючи в Донецькій області на тимчасово окупованій території, був мобілізований до збройних сил Російської Федерації. Приймав участь у бойових діях на різних ділянках фронту, за що отримував заробітну плату. Під час одного з боїв 23.04.2023 року був взятий в полон. До вчиненого обвинувачений ставиться критично, щиро кається, та просить суд його суворо не карати. Він зрозумів хибність своїх дій.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.7 ст.111-1 КК України як добровільну участь громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; за ч.2 ст.260 КК України, як участь в діяльності не передбачених законом збройних формуваннях.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_6 .

Обставинами, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення з використанням умов воєнного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, дані про особу винного, у тому числі його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, репутацію обвинуваченого, який раніше судимий вироком від 19.12.2024 року Дружківським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 111 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, одружений, на утриманні нікого немає; щире каяття, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні, як обставину, що пом`якшує покарання.

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідно в межах санкцій інкримінованих статей, позицію захисника та обвинуваченого, що просили призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, у межах санкцій ч. 7 ст. 111-1, ч.1 ст. 260 КК України, визначивши йому покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за попереднім вироком Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року, менш суворого покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності, та з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна, зарахувавши у строк призначеного покарання частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року до вступу цього вироку в законну силу.

Саме таке покарання ОСОБА_6 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід відносно обвинуваченого, не обиралися та не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374, ч.6 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст.111-1, ч.2 ст. 260 КК України, та призначити покарання:

- за ч.7 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.2 ст.260 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши в строк покарання, частково відбуте ним покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року до вступу цього вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_8