ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000133, за апеляційною скаргою прокурора Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівці, Барського району Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, судимого, востаннє: 23.12.2020 р. Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

ЄУНСС:724/14/25

НП:№11-кп/822/147/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.1 ст. 162 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вимог ст.50,65 КК України та призначив ОСОБА_6 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч.1 ст.162 КК України, однак за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

На думку апелянта, районним судом не враховано те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, відбував покарання у місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, і через короткий проміжок часу знову обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення. Також не враховано і те, що він не працевлаштувався, що свідчить про відсутність стабільного заробітку, у тому числі і для сплати штрафу, не налагодив міцні соціальні зв`язки.

Як було встановлено у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 07 листопада 2024 року приблизно о 21 годині, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження віконної рами вхідних дверей, незаконно проник до будинку АДРЕСА_2 без відома власника, де був виявлений власником господарства ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, доводи прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на обставини у ній викладені, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення поданої апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово у судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів доходить такого.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання обвинуваченому, то колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Згідно зі ст.50 КК України рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості

Як вбачається із вироку суду, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , районним судом не у повній мірі враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особу, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі у сфері проти інших особистих прав і свобод людини і громадянина, відбував покарання у місцях позбавлення волі, і через короткий проміжок часу після звільнення знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Крім того, ОСОБА_6 не працевлаштувався, що свідчить про відсутність стабільного заробітку, не налагодив міцні соціальні зв`язки.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що призначене судом першої інстанції покарання хоч і не виходить за межі, встановлені у санкції ч.1 ст.162 КК України, однак за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, вирок районного суду підлягає скасуванню у частині призначеного покарання з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

При призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує усе вищезазначене, а також обставини, які були враховані районним судом, та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини, немає.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок районного суду в частині призначеного покарання - скасуванню, із ухваленням свого вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 420, 421, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати у частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня прибуття і постановлення його на облік у виправному центрі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_10