Номер справи 366/1628/22
Номер провадження 1-кп/366/170/22
УХВАЛА

23 грудня 2022 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області колегіально

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду смт. Іванків у судовому засіданні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває зазначене кримінальне провадження, яке розглядається колегією суддів.

22.12.2022 від прокурора Фастівської окружної прокуратури надійшло до суду клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у невстановлений період часу, але не раніше ніж з 24.02.2022, а саме з моменту тимчасової окупації с. Сидоровичі Вишгородського району Київської області, в умовах запровадженого на всій території України воєнного стану, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у громадянина України ОСОБА_7 виник умисел на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану.

У згаданий період. ОСОБА_7 , проживаючи в с. Сидоровичі Вишгородського району Київської області, достеменно розуміючи, що діє на користь збройних сил російської федерації, які здійснили окупацію вказаного населеного пункту, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, вступив у контакт з представниками збройних сил рф та прийняв рішення про вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану.

В подальшому, з 24.02.2022, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 , на виконання свого злочинного умислу, направленого на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи місцевим жителем с. Сидоровичі Вишгородського району Київськоїобласті, знаючи місцевість, володіючи інформацією стосовно місцевих мешканців с. Сидоровичі, адрес проживання та роду професійної діяльності останніх, зокрема мисливців, які могли доручення збройним силам рф, надавав останнім зазначену інформаців, виконуючи військових рф.

При цьому, у зазначений період часу, ОСОБА_7 , з метою вчинення державної зради, отримавши гарантії особистої безпеки від представників окупаційних військ російської федерації, будучи озброєним, допомагав останнім орієнтуватися на місцевості. Поряд із цим, у період тимчасової окупації с. Сидоровичі, ОСОБА_7 , на виконання свого злочинного умислу, направленого на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи озброєним, здійснював цілодобове патрулювання селом, тим самим, контролював переміщення територією села місцевих мешканців, які могли збирати та збирали інформацію щодо місць розташування блок-постів так званих збройних сил так званої рф.

В обґрунтування зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, прокурор посилається на продовження існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності винуватості, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі; ОСОБА_7 може впливати на осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, аби останні, у разі необхідності проведення з ними повторних допитів, відмовились надавати покази проти нього або спотворити такі покази на його користь.

Прокурор стверджує, що зазначені ризики є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не допоможе запобігти таким ризикам.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки зазначені прокурором ризики є надуманими та не актуальні.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія судді дійшла таких висновків.

Прокурор має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 КПК України, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу (частина 1 пункт 1 частини 2 статті 200 КПК України), які існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати (частина 1 пункт 2 частини 2 статті 200 КПК України). Та, зміна запобіжного заходу охоплюється терміном "застосування запобіжного заходу". Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі № 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18). У зв`язку з чим питання про зміну запобіжного заходу вирішується в порядку, передбаченому для його застосування, з врахуванням вимог статті 200 КПК України.

Суд, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК України).

ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.2 ст. 111 КК України), який вчинений в умовах воєнного стану, за який йому, у разі доведеності винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

Ухвалою Іванківського районного Київської області від 11 листопада 2022 року змінено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 30 діб, тобто до 10 грудня 2022 року, з носінням електронного засобу контролю, заборонивши йому залишати зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.177 КПК України.

При вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, колегія суддів з врахуванням обставин цього провадження, виходить з такого: завдань кримінального провадження, мети застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжних заходів; фактичних обставин, що стали підставою для висновку про наявність ризику, що вплинуло на вибір конкретного виду запобіжного заходу та умов його застосування стосовно обвинуваченого; обставин порушення підозрюваним процесуального обов`язку, покладеного судом; презумпції поступового збільшення суворості запобіжного заходу стосовно підозрюваного (обвинуваченого) у разі порушенням ним умов раніше застосованого запобіжного заходу; ефективності застосування запобіжного заходу з врахуванням фактичних обставин; співвідношенні ефективності запобіжних заходів у вигляді застави та тримання під вартою в контексті обставин цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу (в тому числі у виді тримання під вартою) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам кримінального провадження (стаття 177 КПК України).

Такі ризики закон пов`язує зі спробами переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

КПК України покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Колегія суддів, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Ризики переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на які посилається прокурор в клопотанні та доводить в суді, вже є оцінені судом раніше, і з часу зміни запобіжного заходу - на домашній арешт, не змінилися.

Заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою прокурор зазначив обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, і які не розглядались судом, та на його думку є підставою для зміни запобіжного заходу, а саме вищевказані ризики .

Разом з тим, колегія суддів наразі позбавлена можливості надати об`єктивну оцінку посиланням прокурора на ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не зафіксовано та належними доказами не підтверджено.

Виходячи з системного аналізу норм, що містяться в статтях 178, 181, 183 КПК України, з урахуванням встановленої практики Європейського Суду з прав людини, про те, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі "Нештак проти Словаччини" (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі "Хайредінов проти України" (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 27-28 "Нечипорук і Йонкало проти України" (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196), поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу "Ladent v. Poland", заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)), та відповідно до частини 1 статті 178 КПК України колегія суддів, враховує такі фактичні дані: факт порушення (не порушення) обвинуваченим раніше застосовного до нього запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту, та дійшла висновку, що заявлені прокурором ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є недоведеними в суді.

Частиною 3 статті 176 КПК України встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

На даний час щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні діє запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці, до 10 грудня 2022 року включно, з покладенням обов`язків, які передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи наявність, підтверджених судом ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, його особу, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, обставин тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, а також поведінку обвинуваченого під час розгляду справи в суді, не доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що є обраний на даний час, тому клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 200, 315, 369 - 372, 376, 392, 395 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3