Справа № 344/9218/25
Провадження № 1-кс/344/3911/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання директора ТзОВ «Управлінська компанія Івано-Франківськ «Оселя» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002219 від 19.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Директор ТзОВ «Управлінська компанія Івано-Франківськ «Оселя» ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002219 від 19.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України,

в обґрунтування якого покликався на те, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 15.04. 2025 року, в межах розгляду даного клопотання накладено арешт на сервер-відеореєстратор серійний номер DHI-NVR 4108-8P-4KS2 та зарядний пристрій, який вилучений під час обшуку 08.04.2025 року, із забороною користування, відчуження та розпорядження, до його скасування у встановленому КПК України порядку.

Власником даного майна є співвласники багатоквартирного будинку №21 по вул. Матейки в м. Івано-Франківськ. ТОВ «УК Івано-Франківськ «Оселя» є управителем даного багатоквартирного будинку відповідно до акту приймання-передаччі на обслуговування житлового фонду і прибудинкової території ж/б по вул. Матейки в м. Івано-Франківськ від 25.05.2020 року.

На даний час була проведена комп`ютерно-технічна експертиза серверу-відеореєстратора та зарядного пристрою та інші необхідні слідчі дії. Зазначений арешт майна порушує право власності співвласників на придбане майно, оскільки вони позбавлені можливості використовувати майно, що призводить до погіршення рівня безпеки в житловому будинку.

Слідчий подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, не заперечує щодо його задоволення, оскільки всі необхідні експертизи з даним транспортним засобом проведені.

Володільцем майна подано заяву про розгляд клопотання у його відсутності не заперечує щодо задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, а також надані матеріали з кримінального провадження №0002219 від 19.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України,- вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 15.04. 2025 року, в межах розгляду даного клопотання накладено арешт на сервер-відеореєстратор серійний номер DHI-NVR 4108-8P-4KS2 та зарядний пристрій, який вилучений під час обшуку 08.04.2025 року, із забороною користування, відчуження та розпорядження, до його скасування у встановленому КПК України порядку.

Метою застосування арешту майна зазначено забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Представником власника майна подано клопотання про скасування арешту на нього.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На даний час всі необхідні експертизи проведені.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства, а також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що в арешті майна, в частині користування відпала потреба, оскільки необхідні експертизи в даному кримінальному провадженні проведені, а також не встановлено даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а відтак слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті сервера-відеореєстратора серійний номер DHI-NVR 4108-8P-4KS2 та зарядного пристрою , які вилучені під час обшуку 08.04.2025 року, в частині користування ними відпала і приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 169, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від суду від 15.04. 2025 року у справі № 344/6336/25 в рамках кримінального провадження № 0002219 від 19.10.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 296 КК України, в частині правомочності володіння та користування на сервер-відеореєстратор серійний номер DHI-NVR 4108-8P-4KS2 та зарядний пристрій, який вилучений під час обшуку 08.04.2025 року.

В задоволенні решти вимог клопотання,- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1