УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено заступником керівника Одеської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000915 від 29.08.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, з середньою освітою, ФОП, одруженого, який на момент інкримінованих злочинів займав посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у клопотанні зазначає про те, що приблизно на початку листопада 2024 року, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_8 , займаючи посаду командира військової частини НОМЕР_1 , за невстановлених обставин, діючи за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_9 , та невстановленими слідством особами, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами, які виділяються для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, згідно розробленого злочинного плану, підшукав свого знайомого ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_8 перебував у дружніх, довірливих стосунках та який на той час був фізичною особою підприємцем, власником магазину рибацьких приналежностей « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Ак. Заболотного, 48 у м. Одесі.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_4 взяти участь у його протиправній діяльності з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами, а саме надати відповідні документи, відкрити банківський рахунок, піти на військову службу за мобілізацією з тим, щоб в подальшому фіктивно проходити військову службу, тобто значитись військовослужбовцем вказаної військової частини без фактичного несення військової служби, незаконно отримувати за це грошове забезпечення для військовослужбовців, яке повністю або частково передавати йому ( ОСОБА_8 ) або його спільникам.

Далі, ОСОБА_4 , розуміючи, що таким чином він також може збагатитись та отримати можливість ухилитись від фактичного несення військової служби, погодився на пропозицію ОСОБА_8 .

Далі, ОСОБА_4 , діючи відповідно до відведеної йому ролі, за сприяння ОСОБА_8 , шляхом подання свого паспорта громадянина України, облікової картки платника податків та інших необхідних документів, був призваний на військову службу за мобілізацією через ІНФОРМАЦІЯ_3 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( ОСОБА_8 ), 12.11.2024 року, фіктивно зарахований до списків особового складу вказаної військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення за штатом воєнного часу, ВОС-790037А у військовому званні «солдат».

Далі, ОСОБА_4 , діючи згідно визначеного протиправного плану та відповідно до відведеної йому ролі, отримав посвідчення військовослужбовця, та самостійно звернувся із заявою та подав необхідні документи до відділення № 11 АТ «ПУМБ», у зв`язку з чим 13.11.2024 року працівниками банку, які не були обізнані про його протиправні наміри, йому відкрито банківський рахунок НОМЕР_2 , та видано отримав банківську картку № НОМЕР_3 , яка є платіжним інструментом та засобом доступу для здійснення операцій за вказаним банківським рахунком, з метою незаконного отримання бюджетних коштів, які нараховуватимуться у якості грошового забезпечення військовослужбовців, а також інших доплат, премій тощо.

Далі, у період часу з листопада 2024 року по квітень 2025 року, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою та за вказівкою ОСОБА_8 , з метою сприяння останньому у незаконному заволодінні бюджетними коштами, маючи статус військовослужбовця, перебуваючи на посаді водія взводу матеріального забезпечення автомобільного відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», усвідомлюючи злочинність дій командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , заступника командира війчькової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 та інших невстановлених військових посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які полягали у незаконному збагаченні за рахунок одержання грошового забезпечення підлеглих військовослужбовців при зловживанні своїм службовим становищем, в порушення вимог ст. ст. 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, фактично не проходячи військову службу, перебуваючи на території Одеської області, отримав незаконно нараховані та виплачені йому у якості грошового забезпечення військовослужбовця грошові кошти у сумі 132996,26 грн., які були нараховані на його банківський рахунок НОМЕР_2 .

В подальшому, у період часу з листопада 2025 року по квітень 2025 року, ОСОБА_4 , за допомогою емітованої на його ім`я платіжної картки № НОМЕР_3 , шляхом зняття (обготівковування) у банкоматах та банківських установах, а також перерахування на інші банківські рахунки, незаконно заволодів вказаними бюджетними коштами у сумі 132996,26 грн., нарахованими у якості грошового забезпечення військовослужбовцям, які в подальшому передав ОСОБА_8 для розподілу між ним, ОСОБА_11 та іншими, невстановленими особами.

У свою чергу ОСОБА_8 , надав вказівку наразі невстановленим слідством особам, уповноваженим здійснювати контроль та фіксувати перебування ОСОБА_4 на військовій службі щодо щомісячного табелювання перебування останнього на військовій службі та виплати останньому грошового забезпечення.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу на посаді водія взводу матеріального забезпечення автомобільного відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 56, 57, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, у період з січня 2024 по березень 2025, перебуваючи на території Одеської області, діючи в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, у власних цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та шляхом обману командування військової частини НОМЕР_1 , який полягав у створенні умов для фіктивного обліку його перебування на службі, в період з січня 2024 до березня 2025, більш точний час встановити не надалось можливим, в умовах воєнного стану ухилявся від військової служби.

За викладених обставин, ОСОБА_4 01.09.2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених:

-ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану;

-ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 660 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 998 480 грн.

В судовому засіданні -

Прокурор оголосив клопотання та просив його задовольнити. На запитання слідчого судді повідомив, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 було вручено 01.09.2025 року.

Захисник підозрюваного, долучивши письмове заперечення проти задоволення клопотання, заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, відсутні, його підзахисний має належну процесуальну поведінку, співпрацює зі слідством, має міцні соціальні зв`язки, проходить військову службу. Зазначив, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На запитання слідчого судді повідомив, що повідомлення про підозру було вручено його підзахисному 01.09.2025 року.

Підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погодився та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 01.09.2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених:

-ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану;

-ч. 4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів підтверджується: протоколами допиту свідків, які повідомили про обставини відсутності за місцем несення служби військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 та причетності посадових осіб вч НОМЕР_1 до підроблення документів для грошових виплат зазначеним військовослужбовцям. інформацією з Пенсійного фонду України; інформацією з Головного управління ДПС в Одеській області; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій знаття інформації з електронних комунікаційних мереж.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409 КК України та відхиляє заперечення сторони захисту в частині зазначення про необґрунтованість пред`явленої підозри.

Одночасно, слідчий суддя акцентує увагу сторони захисту на те, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, враховуючи, що підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погоджується та заперечує обставини викладені у повідомленні про підозру, що суттєво збільшує ризик його втечі, враховується слідчим суддею при оцінюванні ризику, а тому слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваноговід органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих злочинів, адже підозрювані безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні посилається також на наявність ризиків передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають доказове значення в рамках кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що вказані ризики не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання, з огляду на те, що стороною обвинувачення не визначено які саме речі, предмети та документи може знищити підозрюваний ОСОБА_4 та яким чином він може перешкоджати кримінальному провадженню.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухилення підозрюваного від органу досудового слідства, суду, а запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання є недоцільними, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 409 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативним, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Так, з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вбачається, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом з цим, відповідно до абзацу другого ч. 5 ст. 188 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину (до даної категорії належить підозрюваний ОСОБА_4 ) складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн. до 242 240 грн.).

Сторона обвинувачення просила визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 660 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 998 480 грн., з урахуванням завданих збитків, які становлять 132996,26 грн., а також фактичних обставин скоєних злочинів, які вчинено з корисливих мотивів.

Проте, слідчий суддя вважає, що застава у розмірі і якому її просить визначити підозрюваному сторона обвинувачення є недостатньо обґрунтованим.

Слідчий суддя, при визначенні розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, один з яких є злочином з корисливих мотивів, його роль у вчиненні злочину з корисливого мотиву, який призвів до збитків у розмірі 132996,26 грн., майновий стан підозрюваного, прийшов до висновку, що застава у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень здатна буде забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та буде відповідати його матеріальному стану.

Враховуючи наведені вище фактори, слідчий суддя вважає, що застава саме у зазначеному розмірі здатна у разі її внесення забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а саме: вказаний розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави.

Відповідно до викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено заступником керівника Одеської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.11.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного строком до 01.11.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 ;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1