ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2807/20 Номер провадження 11-кп/814/1483/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши заяву судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 про самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2020 року за №0001534, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Відповідно до ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , для здійснення апеляційного розгляду зазначеного вище кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

До початку апеляційного розгляду суддя ОСОБА_2 заявила самовідвід з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Колегія суддів заслухала суддю ОСОБА_2 , вивчила матеріали провадження, обговорила доводи заяви про самовідвід та дійшла висновку про те, що вказана заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У рішенні у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність безсторонності має визначатися за допомогою як суб`єктивного, так і об`єктивного критеріїв, і якщо за першим оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, то відповідно до другого визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У цій справі Європейський суд з прав людини, не встановивши існування ознак, що вказують на прояв особистої упередженості з боку судді, який розглядав справу заявників, дійшов висновку, що суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, оскільки в ході постановлення попереднього судового рішення за результатами розгляду справи суд наводив формулювання, які можуть викликати обґрунтовані переконання, що в судді станом на момент повторного розгляду справи вже сформувалася думка про предмет розгляду і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду.

Зокрема, в ухвалі від 24 вересня 2020 року (справа № 188/1668/17) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду встановив наявність підстав для самовідводу судді, врахувавши те, що прокурором оскаржено рішення, ухвалене в межах одного й того ж кримінального провадження щодо засудженого, в якому суддя вже брав участь у складі колегії суддів Верховного Суду та висловлював по суті свою позицію в судовому рішенні, в тому числі, щодо призначення засудженому м`якого покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, а тому участь цього судді у розгляді касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за результатами нового апеляційного розгляду, може викликати сумнів у його неупередженості. В ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2022 року (справа №702/344/19) міститься аналогічна за змістом позиція про те, що, оскільки суддею здійснювався перегляд ухвали апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст.75 КК України, та висловлена позиція щодо призначеного засудженому покарання, то участь цього судді під час касаційного перегляду судового рішення, ухваленого за результатами нового апеляційного розгляду, може викликати сумнів у його неупередженості.

За оскаржуваним вироком 23 квітня 2025 року Крюківським районним судом м. Кременчук ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 3 роки й покладено на нього обов`язки, передбачені ч.ч.2, 3 ст.59-1 КК України. За ч.ч.1, 2 ст.307 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано (т.5 а.п.50-62).

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчук та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим і засудити за: ч.1 ст.307 КК України - на 4 роки позбавлення волі; ч.2 ст.307 КК України - на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призачити ОСОБА_7 остаточне покарання - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст.309 КК України, призначити йому покарання за цим законом - 2 роки обмеження волі, й відповідно до ч.5 ст.74, ст.49 КК України звільнити його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, апелянт наводить доводи про те, що місцевий суд надав неправильну оцінку доказам по справі та дійшов безпідставного висновку про виправдання ОСОБА_7 за ч.ч.1, 2 ст.307 КК України (т.5 а.п.65-77).

У цьому ж кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 попередньо також були ухвалені такі судові рішення.

25 липня 2022 року Крюківським районним судом м. Кременчук ОСОБА_7 було визнано винуватим і засуджено за: ч.1 ст.307 КК України (за епізодом від 22 травня 2020 року) - на 4 роки позбавлення волі; ч.1 ст.309 КК України (за епізодом від 15 червня 2020 року за фактом придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту) - на 1 рік обмеження волі. Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КПК України. Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано за: ч.2 ст.307 КК України (за епізодами від 15 червня 2020 року), ч.1 ст.309 КК України (за епізодом від 15 червня 2020 року за фактом придбання, зберігання без мети збуту наркотичного засобу - канабісу), на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим цих кримінальних правопорушень (т.3 а.п.52-62).

01 березня 2023 року Полтавським апеляційним судом у складі: головуючого судді ОСОБА_8 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволено частково, вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Колегія суддів дійшла висновку про неправильну й неповну оцінку місцевим судом певних доказів, передчасність перекваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого з ч.2 ст.307 на ч.1 ст.309 КК України й надавала оцінку обґрунтованості застосування першою судовою інстанцією положень ст.ст.50, 65, 75 КК України, за результатом чого в ухвалі викладено позицію про те, що, якщо при новому розгляді в місцевому суді винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень буде доведено в установленому законом порядку, то призначене обвинуваченому покарання необхідно вважати м`яким, а застосування приписів ст.75 КК України - неправильним (т.3 а.п.110-115).

За таких обставин, в учасників судового провадження можуть виникнути сумніви в неупередженості судді ОСОБА_2 під час апеляційного перегляду вироку Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , а тому заявлений самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.75, 81 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Заяву судді Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2 про самовідвід задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2020 року за №0001534, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 передати на повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4