ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1958/25 Справа № 182/1331/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ

«Дніпровська установа виконання покарань №4»

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 29.06.2025 року включно.

Раніше визначений розмір застави, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, а також покладені на ОСОБА_6 обов`язки - залишено без змін.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування від суду, вплив на свідків, які були наявні під час обрання запобіжного заходу та на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 та оскаржили в апеляційному порядку .

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.В клопотанні про поновлення строку зазначає, що оскаржувана ухвала була забезпечена до загального доступу в ЄДРСР 05 травня 2025 року у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження пропущений не з вини апелянта.

В апеляційні скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою : АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказує, що оскаржувана ухвала не містить відповідного та достатнього обґрунтування.

Вважає, що обґрунтування оскаржуваної ухвали тим, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення особливо тяжких злочинів, є порушенням ст.5 Конвенції.

Вважає, що жодних доказів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину в якому його обвинувачують, не має.

Вказує, що до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував наявність ризиків, яким обґрунтовується клопотання.

Вказує, що ОСОБА_6 більше двох років тримається під вартою без вироку суду, така надмірна тривалість тримання під вартою ОСОБА_6 є невиправданою. Вважає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Вказує, що прокурором на даний час вже подано всі докази про доведення винуватості обвинуваченого, що виключає ризик знищення чи спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально правопорушення.

Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України,які брались до уваги при обранні запобіжного та продовжені ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на момент продовження запобіжного заходу перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційні скарзі просить застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту .

Зазначає, що клопотання прокурора про продовження строків триманні під вартою є необґрунтованим, оскільки не відповідає вимогам чинного КПК.

До клопотання прокурора не додано матеріалів, якими прокурор обґрунтовує заявлені ризики.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу захисника та просив ї задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених у ній.

ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , ухвалу судді суду першої інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, дослідивши клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про дотримання захисником строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої сторони.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З клопотання захисника вбачається, що оскаржувана ухвала була забезпечена до загального доступу 05 травня 2025 року, а тому була відсутня можливість ознайомлення з мотивувальною частиною рішення. У зв`язку з чим захисник зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущений не з його вини.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувану ухвалу винесено 01 травня 2025 року. Згідно матеріалів справи апеляційну скаргу подано через систему «Електронний суд» 07 травня 2025 року та зареєстровано Дніпровським апеляційним судом 08 травня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Згідно інформації,яка міститься в ЄДРСР, повний текст оскаржуваної ухвали було зареєстровано 03 травня 2025 року та надано загальний доступ 05 травня 2025 року.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, апеляційний суд вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року слід поновити, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження внесене до ЄДРСР № 0001246 та № 0000055 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 29 червня 2025 року включно.

Раніше визначений розмір застави, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, а також покладені на ОСОБА_6 обов`язки - залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 115 КК України,що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, які несуть підвищену суспільну небезпеку і в наслідок яких загинула людина, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано встановив, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що ОСОБА_6 обвинувачується у злочині, який полягає у скоєнні вбивства та замаху на вбивство, тобто до особливо тяжких злочинів, які несуть підвищену суспільну небезпеку та в наслідок яких загинула одна людина. Вважав необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 оскільки ризики на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення та таке, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом першої інстанції враховано кожні із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризики та правильно встановлено подальше їх існування.

На думку колегії суддів у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у особливо тяжкому злочині за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, розуміючи тяжкість понесеного покарання у разі визнання останнього винним у вчинені інкримінованого може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Тому дана належна процесуальна поведінка обвинуваченого наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком обраного запобіжного заходу.

Наразі кримінальне провадження у суді першої інстанції знаходиться на стадії допиту свідків у зв`язку з чим у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, останній може незаконно впливати на свідків, з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого та той факт, що у останнього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Також колегія суддів бере до уваги, що на даний час на території України триває збройна агресія з боку російської федерації, також на всій території України введено військовий стан, що значно ускладнює контроль виконання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів, які прямо підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину в якому його обвинувачують не є предметом дослідження даної апеляційної скарги. Оцінку складу інкримінованого йому кримінального правопорушення буде надано судом першої інстанції в нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного рішення відповідно до вимог ст. 368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів під час судового розгляду, тому апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині не перевіряються.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, приходить до висновку, що таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу є таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Твердження обвинуваченого про те, що прокурор у клопотанні не послався на матеріали кримінального провадження, що підтверджують обвинувачення, не додав до клопотання копії матеріалів, якими він обґрунтовує клопотання - не є слушними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, у якій передбачено вимоги лише про зазначення відомостей, які викладені в клопотанні.

Зокрема, у клопотанні прокурора зазначені короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, до 29.06.2025 року включно з раніше визначеним розміром застави залишити без змін .

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: