Дата документу 27.06.2025
Справа № 334/1267/25
Провадження № 1-кп/334/453/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року місто Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3 (на підставі постанови про призначення групи прокурорів від 08.12.2024); представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 (на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1240002 від 14.05.2025); обвинуваченої ОСОБА_5 (особисто); захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 (на підставі Ордеру серії АР №1182841 від 08.04.2025)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002470 від 07.12.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Магдебург, Німецької Демократичної Республіки, громадянки України, заміжньої, на утриманні малолітніх дітей не має, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2024 року, приблизно о 10 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz ML 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух заднім ходом по паркувальному майданчику магазину «Електропроводка» зі сторони проїзної частини вул. Бородинської в напрямку буд. №9 в м. Запоріжжі. Під час руху по вказаному паркувальному майданчику водій ОСОБА_5 здійснила зупинку транспортного засобу.

В цей час, по паркувальному майданчику, справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля «Mercedes ML 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позаду вказаного транспортного засобу, здійснювала рух пішохід ОСОБА_7 . Водій ОСОБА_5 , діючи зі злочинною недбалістю, маючи можливість постійно бачити пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася по паркувальному майданчику позаду її транспортного засобу, перед початком руху заднім ходом, не переконалася що це буде безпечним і не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам руху, та не звернувшись за допомогою до інших осіб, розпочала рух заднім ходом, внаслідок чого задньою частиною кузова керованого нею транспортного засобу скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Своїми діями водій ОСОБА_5 порушила вимоги п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

- п. 10.9.: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення

безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді лінійних переломів потиличної кістки, тім`яної кістки та основи черепа праворуч зі крововиливом у шлуночкову систему (геморагічний вміст), вогнища забоїв головного мозку, та субдуральні геморагічні нашарування у лобових часток та мозочка, субарахноїдальний крововилив, набряк головного мозку, забій м`яких тканин голови, гематома лівої навколоочної ділянки, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винною в інкримінованому кримінальному правопорушенні, підтвердила факт дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки, частково не погодилася з цивільним позовом заявленим до неї потерпілою, оскільки сума моральної шкоди, заявлена потерпілою, є занадто великою для матеріального стану сім`ї обвинуваченої, просила врахувати добровільне часткове відшкодування нею грошових коштів на користь потерпілої, її намір в подальшому відшкодовувати шкоду по мірі можливості.

Обвинувачена ОСОБА_5 суду показала, що 07.12.2024 приблизно о 10:00 11:00 вона намагалась виїхати на автомобілі Mercedes-Benz ML 320 з паркувального майданчика біля магазину «Електропроводка» на вулиці Бородинській в місті Запоріжжі. Паркувальний майданчик обладнаний таким чином, що при виїзді доводиться заїжджати на тротуар. Вона з паркувального майданчика виїжджала заднім ходом, перед початком руху подивилась в дзеркала, щоб пересвідчитись в безпеці, проте потерпілу не побачила та перебувала поза автомобілем. За допомогою сторонніх вона не зверталась. Коли почала рух заднім ходом, проїхавши метра два-три, вона відчула поштовх та одразу зупинилась. Вийшовши з машини, вона побачила потерпілу, яка лежала на спині на асфальті, неподалік від автомобіля. Обвинувачена сама перебувала в шоці, дуже злякалась, підійшла до потерпілої, та була спочатку без свідомості, потім прийшла в себе. Люди, які були поруч, питали як вона себе почуває, кому зателефонувати, потерпіла ось відповідала. Потім приїхала швидка, забрали потерпілу до лікарні. Обвинувачена ходила до лікарні, спілкувалась з лікарями, з чоловіком потерпілої, цікавилась станом здоров`я потерпілої, щоб відшкодувати шкоду. З самою потерпілою не спілкувалась, так як боялась зробити гірше. Після ДТП вона поступово відшкодовує завдану шкоду, по мірі своїх можливостей. Не заперечує своєї вини та що саме внаслідок її дій потерпіла отримала такої тяжкості тілесні ушкодження. Просила вибачення у потерпілої, просила її суворо не карати та не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, так як вони з чоловіком пенсіонери, чоловік є інвалідом, живуть в приватному секторі, для мобільності та відвідування лікарні потрібен автомобіль.

Потерпіла ОСОБА_7 , будучи допитаною в судовому засіданні суду показала, що 07.12.2024 їй потрібно було відвідати родича. Вона залишила чоловіка вдома з онуком, а сама поїхала до магазину Сільпо, що на вул. Бородинській. Вона планувала швидко повернутись, бо чоловік має не дуже добрий стан здоров`я. Вона відвідала магазин та, вийшовши з нього, мала перетнути дорогу на світлофорі. Після цього вона нічого не пам`ятає, про події, що відбулись, знає зі слів рідних та лікарів. Прийшла до тями вона в лікарні, де виявилось, що вона тривалий час була в «комі». Після ДТП має значі проблеми зі здоров`ям, не може тривалий час стояти, має постійні запаморочення. Вона працювала, вела активний спосіб життя, доглядала за онуком, проте наразі через стан свого здоров`я вимушена була звільнитись, не може жити повноцінним життям, має витрачати кошти на підтримку стану здоров`я. Вибачення обвинуваченої прийняла. Позов просила задовольнити в повному обсязі, так як сума 250 000,00 грн є відшкодуванням тих змін в її житті, які настали через наслідки ДТП.

Згідно висновку експерта №106п від 17.01.2025 черепно-мозкова травма у вигляді переломів потиличної кістки, тім`яної кістки та основи черепа поруч із крововиливом у шлуночкові систему (геморагічний вміст), вогнища забоїв головного мозку, та субдуральні гематологічні нашарування у лобових часток та мозочка, субарахноїдальний крововилив, набряк головного мозку, забій м`яких тканин голови, гематома лівої навколо очної ділянки у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; тілесні ушкодження утворились за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого предмета (предметів); морфологічні характеристик тілесних ушкоджень не суперечать терміну травмування, вказаному у постанові слідчого та медичної документації; характер та локалізація тілесних ушкоджень не суперечить можливості їх утворення в умовах та під час досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди; давність утворення не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи.

Згідно висновку експерта від 27.01.2025 №СЕ-19/108-25/1690-ІТ, у цій дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_5 повинна була діяти відповідно вимогам п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху; технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія ОСОБА_5 визначалась виконанням вимог п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, для чого вона не мала будь-яких перешкод технічного характеру; у діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи повне визнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї вини, за клопотанням прокурора та за згодою обвинуваченої та її захисника, потерпілої та її представника, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким оспорювались, і постановив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої та підтверджують механізм ДТП та його наслідки. На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про неможливість оскарження ними визнаних обставин в апеляційному порядку.

За результатами дослідження обвинувального акту, на підставі показань обвинуваченої та потерпілої, висновків експертів, які є чіткими, послідовними, і такими, що не суперечать обставинам кримінального правопорушення, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину).

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винуватого.

Суд, зокрема, враховує особу ОСОБА_5 , яка раніше не судима, визнала себе винною, добровільно частково відшкодовувала завдану потерпілій шкоду, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, разом з цим, суд також, враховує, що обвинувачена скоїла необережний злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст.12 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи представника потерпілого про відсутність підстав визнавати вказані обставини такими, що пом`якшують покарання, з огляду на те, що представник потерпілої вважає каяття обвинуваченої нещирим, а на стадії досудового слідства вона не сприяла розкриттю злочину, суд вважає такими, що не відповідають встановленим обставинам, зокрема з долучених письмових доказів встановлено, що обвинувачена приймала участь в слідчих діях (зокрема огляди місця дорожньо-транспортної пригоди), які в подальшому використовувались для надання вихідних даних судовому експерту. В судовому засіданні ОСОБА_5 , визнаючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, зазначила, що просить пробачення у потерпілої, жалкує про те, що сталось, її вибачення прийняті потерпілою. Також судом враховано часткове відшкодування шкоди потерпілій в сумі 25 000,00 грн, про що в матеріалах справи наявні відповідні квитанції про перерахування грошових коштів.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до положень ст.67 КК України, відсутні.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

З огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки, особи обвинуваченої, встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає що виправленню обвинуваченої та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень, сприятиме призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням до обвинуваченої звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, з одночасним покладенням на засуджену обов`язків, які сприятимуть її виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.

Разом з цим, підстав не призначати обвинуваченій додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами судом не встановлено, так як посилання обвинуваченої на тяжкий стан здоров`я чоловіка (його інвалідність), у зв`язку з чим наявна необхідність у використанні транспортного засобу, матеріалами справи не підтверджені, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування тарнспортними засобами строком на 2 роки. З огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди, наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, ставлення обвинуваченої до скоєного, суд вважає, що саме таке додаткове покарання буде достатнім для виправлення засудженої.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов, за результатом якого позивач просить: 1) стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Сторона захисту заявлені позовні вимоги вважала частково обґрунтованими, але розмір моральної шкоди завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості, просила врахувати, що після пригоди обвинувачена ОСОБА_5 частково відшкодовувала моральну шкоду потерпілій, загальна сума добровільно сплаченої фінансової компенсації потерпілій стороні складає 25 000,00 грн.

За результатом розгляду цивільного позову, заявленого в кримінальному провадженні суд доходить наступних висновків.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Щодо визначення розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги роз`яснення п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 лютого 1995 року № 4, який зазначає, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у постанові ОП КЦС ВС від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, згідно якої при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Так, моральна шкода потерпілої проявилась у порушенні звичного життя, у тому числі через те, що потерпіла не може продовжувати працювали через стан здоров`я, значне погіршення стану здоров`я потерпілої, відчування зі спливом часу постійних запаморочень, необхідністю подальшого лікування та реабілітації.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь вини обвинуваченого, наслідки, що настали, поведінку обвинуваченого після події, його ставлення до вчиненого, понесені потерпілою моральні страждання, глибину пережитого потрясіння, втрату повноцінного життя, суть позовних вимог, характер діяння особи, часткове відшкодування шкоди обвинуваченою, суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілій моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілими моральними стражданнями.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України не затримувалася, запобіжний захід відносно неї не обирався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.12.2024 необхідно залишити в силі з урахуванням ухвали суду від 12.03.2025 про часткове скасування арешту майна, до повного відшкодування шкоди потерпілій.

Процесуальні витрати по справі на залучення експертів та проведення: експертного дослідження № СЕ-19/108-25/1690-ІТ від 27.01.2025 та № СЕ-19/108-25/538-ІТ від 21.01.2025 загальною вартістю 7 959,00 грн. документально підтверджені, тому відповідно до ст.124 КПК України підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченої.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 118, 120, 124, 128,174, 371-373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Застосувати положення ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, якщо протягом 2 років іспитового строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.12.2024, залишити в силі з урахуванням ухвали суду від 12.03.2025 про часткове скасування арешту майна, до повного відшкодування шкоди потерпілій.

Речові докази у справі:

- автомобіль «Mercedes-Benz ML320», реєстраційний номер НОМЕР_4 , залишити власникові ОСОБА_5 ;

- диск з двома відео-файлами, на яких зафіксовано обставини та механізм ДТП залишити в матеріалах справи.

Стягнути із ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експертів з проведення експертиз в сумі 7 959,00 грн. - на користь держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1