Провадження №1-кс/523/4278/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 28 ч.ч. 3,4; 111 ч. 2; 111-2 ч. 2; 114-1 ч. 2; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч. 2; 367 ч. 2; 368-5 ч. 1; 369-2 ч. 2 КК України вчинені слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 за його заявою від 19.05.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2025 року до Пересипського районного суду міста Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань його заяви від 19.05.2025 про вчинення кримінального правопорушення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 .

Зі змісту вказаної скарги вбачається, що відповідальні особи Управління служби безпеки України в Одеській області умисно не внесли відповідні відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно вимог ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_3 від 19.05.2025р. про вчинення кримінального правопорушення особою ОСОБА_4 - слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси, вчинив суспільно небезпечні діяння маючи корисливі мотиви, дія з метою незаконного збагачення, організував свою протиправну діяльність шляхом вчинення умисних злочинів спрямованих на дії, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України усвідомлюючи, що таким чином він буде перешкоджати в законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Особа ОСОБА_4 будучи достовірно усвідомлений про те, що з 17.03.2014р. року на території України діє особливий період, а з 24.02.2022р. Указом Президента України оголошено проведення загальної мобілізації на території України, а також період дії воєнного стану на території України з метою забезпечення обороноздатності держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, враховуючи вчинену Збройними Силами Російської Федерації військову агресію проти нашої держави, на території України було запроваджено воєнний стан відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_5 від 24.02.2022 р. № 64/2022 та закону України «Про Затвердження Указу Президента України», «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102- IX.

Усвідомлюючи наслідок своїх дій, особа ОСОБА_4 умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, державній, економічній, інформаційній безпеці України надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) Російській Федерації, збройним формуванням вчинені громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, зловживаючи владою та службовим становищем умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе та членів своєї родини використання службовою особою влади та службового становища в супереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян, державним інтересам та інтересам юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки, умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які завдали істотної шкоди державним інтересам, інтересам окремих громадян та інтересам юридичних осіб, які спричинили тяжкі наслідки, складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, підроблення офіційних документів Іменем України Приморського районного суду м. Одеси, що спричинили тяжкі наслідки, невиконання та неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдали істотної шкоди державним інтересам охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадян, інтересам юридичним особам, що спричинило тяжкі наслідки, одержання службовою особою неправомірної вигоди, прохання надати таку вигоду для себе та третьої особи за вчинення службовою особою в інтересах ОСОБА_6 з використанням наданої влади та службового становища, що вчинене особою, яка займає особливо відповідальне становище, набуття особою ОСОБА_4 уповноваженою на виконання функції держави у власність активів у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами, діяння вчинені службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, набуття особою ОСОБА_4 уповноваженою на виконання функцій держави, активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи, надання неправомірної вигоди в особі, яка погодилась за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави.

З цією метою особа ОСОБА_4 перебуваючи в будівлі Приморського районного суду м. Одеси розташований за адресою: місто Одеси, вулиця Балківська 33, час: 04.04.2025 р. розробив детальний план злочину на користь Російської Федерації та реалізував його.

Розуміючи, що його дії спрямовані на допомогу державі-агресору, з метою завдання шкоди Україні в проведенні підривної діяльності проти України вчинення в умовах воєнного стану, нанесено шкоди державному авторитетові України, під час війни обізнано усвідомлюючи суспільну небезпеку в Україні, щодо внутрішнього супротиву українського народу, щодо незаконних дій влади України прийняв для себе рішення не виконувати функції покладені на нього Державою контролювати дії правоохоронних органів відкривати кримінальне провадження та вносити відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за державну зраду та інші суспільно небезпечні діяння посадових осіб, які працюють на користь державі-агресору Російській Федерації, щоб розпалити в Україні суспільне невдоволення та недовіру українського народу під час війни до влади з метою розпалювання внутрішнього конфлікту в Україні, що на користь Російській Федерації для масових бунтів та повалення влади, конституційного ладу України.

04.04.2025 р. особа ОСОБА_4 займаючи посаду судді Приморського районного суду міста Одеси умисно не виконав норму «Закону» п.1 ч.1 ст. 303, п. 3 ч.2 ст.307 КПК України не зобов`язав виконати норму «Закону» ч.1 ст.214 КПК України внести відповідні відомості до ЄРДР за суспільно небезпечні діяння, передбачення ст.ст.: 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368 ч.4; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2; 382 ч.3 КК України за заявою ОСОБА_3 від 08.01.2025 р. про вчинення кримінального правопорушення зареєстрована в Одеській обласній прокуратурі 28.01.2025р. №58.

Тобто, особа ОСОБА_4 ухвалою Іменем України Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2025р. справа №522/1604/25, провадження №1-кс522/828/25, відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора стосовно заяви ОСОБА_3 від 05.12.2024р., яка зареєстрована Одеською обласною прокуратурою 18.12.2024 р., щодо вчинення кримінального правопорушення за ст.ст.: 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 367 ч. ; 368 ч.4; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2; 382 КК України.

Таким чином, особа ОСОБА_4 умисно вчинив дію під час дії воєнного стану на території України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом вчинив суспільно небезпечні діяння передбачені ст.ст. 28 ч.3,4; 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-5 ч. 1; 369-2 ч.2 КК України.

Скаржника ОСОБА_3 до суду доставлено не було на підставі листа слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 , який повідомив що здійснити доставку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Пересипського районного суду міста Одеси в судове засідання, призначене на 24.07.2025 року не виявляється можливим оскільки Київським районним судом м. Одеси наданий дозвіл на доставку ОСОБА_3 на зазначену дату в судове засідання у Приморському районному суді м. Одеси.

Представник УСБУ в Одеській області до судового засідання не прибув, пояснень або заперечень до суд не надходило.

Вивчивши скаргу та матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч. 4 ст. 214 КПК України).

Згідно з п. 1 підрозділу 2 розділу І «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до ЄРДР вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 підрозділу 1 розділу ІІ «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачає надходження заяви (повідомлення) саме про кримінальне правопорушення, а не про діяння, яке містить ознаки чи елементи злочину (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Як встановлено вказаним положенням закону, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви або повідомлення, а тільки ті, які, по перше, були подані, та по-друге, містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 2 листа Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» від 09.11.2012 року № 1640/0/4-12 вказується, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення таких відомостей до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Цей строк обчислюється наступним чином:

- заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження заявника про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення (за винятком випадків, коли таке попередження неможливо зробити з об`єктивних причин: надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження тощо);

- у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.

До скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України, ОСОБА_3 було долучено текст заяви від 19.05.2025 року про вчинення кримінального правопорушення.

Із заяви встановлено, що заява ОСОБА_3 від 18.12.2024 року адресована прокурору Одеської обласної прокуратури, про вчинення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 кримінальні правопорушення передбачені ст.ст. 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368 ч. 4; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2, 382 КК України, дані про які повинні бути внесені до ЄРДР.

Вивчивши матеріали по скарзі, суддя приходить до наступного.

Так реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Такі обставини, які викладені скаржником в його заяві до Одеської обласної прокуратури від 18.12.2024, на думку ОСОБА_3 є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 111 ч.2; 111-2 ч.2; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368 ч. 4; 368-5 ч.1; 369-2 ч.2, 382 КК України.

Суд звертає увагу, що підставами вважати заяву саме про злочин, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є обов`язкова наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві таких даних немає, то вона не може вважатися такою, яка має бути обов`язково внесена до ЄРДР.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_3 до Управління служби безпеки України в Одеській області від 19.05.2025 року, таких даних зазначено не було, не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій суддів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовим особам не допускаються.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб.

Оскарження у будь-який спосіб діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом не допускається.

Згідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011р., оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами прокуратури.

Таким чином, інша, крім судової, процедура ревізії судових рішень, дій або бездіяльності суддів під час здійснення правосуддя з метою оцінки наявності підстав для застосування до суддів кримінальної відповідальності, зокрема шляхом відкриття кримінального провадження, недопустима. Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02).

Крім того, у постанові Верховного суду від 30.09.2021 (справа №556/450/18, провадження №51-4229км20) зазначено, що за змістом ст.214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом із цим слідчий, дізнавач, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 111 КК України відповідальність передбачена за склад злочину, який кваліфіковано як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

Статтею 111-2 КК України передбачено відповідальність за ряд складів злочину, що полягають пособництві державі агресору. За суб`єктивною стороною ці кримінальні правопорушення можуть бути вчинені у формі прямого або непрямого умислу. Кримінальне правопорушення вчиняється з метою завдати шкоди Україні. Об`єктивна сторона має вираження у формі дій. Першою такою дією є реалізація чи підтримка рішень та або дій держави агресора, збройних формувань та/ або окупаційної адміністрації держави-агресора з метою завдати шкоди Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 114-1 КК України, кваліфікований склад, який передбачений у ч. 2 ст. 114-1 КК України, є злочином з матеріальним складом. І якщо таке перешкоджання призвело до загибелі людей або інших тяжких наслідків, тоді може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, тобто він уже є особливо тяжким злочином.

Статті 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368 ч.4; 368-5 ч.1, 369-2 ч.2 КК України передбачають кримінальну відповідальність за ряд посадових злочинів.

Так ч.2 ст.364 КК України зловживання владою або службовим становищем, тобто, умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе або для іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становище всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Частина 3 ст.365 КК України передбачає відповідальність за перевищення влади або умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Частина 366 ч.2 КК України передбачає відповідальність за службове підроблення, тобто складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення о офіційних документів, завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Частина 2 статті 367 КК України службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Статтею 368 ч.4 КК України - діяння, передбачене частинами першою, другою або третьою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода в особливо великому розмірі, або вчинене службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище.

Статтею 368-5 ч.1 КК України відповідальність за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369-2 КК України відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

Статтею 382 КК України відповідальність передбачена за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Відтак, самих лише припущень заявника та незгоди з процесуальним рішенням судді недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді у разі незгоди із прийнятими ним процесуальними рішеннями і діями в ході здійснення правосуддя.

Незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Таким чином, наведені у заяві від 19.05.2025 року відомості не є повідомленням про злочин, оскільки містять інформацію, пов`язану із здійсненням правосуддя (прийняттям рішень слідчим суддею) і не містять достатні відомості про вчинення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Прийшовши до висновку, що не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву, набуває статусу цього документа, слідчий суддя звертає увагу, що і подання такої заяви до Управління служби безпеки України в Одеській області не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, оскільки вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких заявником ОСОБА_3 наведено не було, а відтак, не було і вчинено бездіяльності відповідальними особами Управління служби безпеки України в Одеській області.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що суду не надані відомості, які б підтверджували, що заява ОСОБА_3 , датована 19.05.2025 року, містить відомості про кримінальне правопорушення, а тому на підставі вищезазначеного скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарг и ОСОБА_3 на бездіяльність відповідальних осіб Управління служби безпеки України в Одеській області щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 28 ч.ч. 3,4; 111 ч. 2; 111-2 ч. 2; 114-1 ч. 2; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч. 2; 367 ч. 2; 368-5 ч. 1; 369-2 ч. 2 КК України, вчинені слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 за його заявою від 19.05.2025 року, відмовити.

Копію ухвали направити заявникові та до Управління служби безпеки України в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у п`ятиденний строк.

Слідчий суддя ОСОБА_1