Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4674/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/698/25
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000316 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, з неповною середньою освітою, громадянина України, одруженого, судимого 20.03.2007 Новозаводським районним судом м.Чернігова за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122, ч.3 ст.185, 70,71 до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 11.08.2009 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.187, 71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 24.01.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4-х років 7 місяців позбавлення волі; 02.06.2022 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 ч.4 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, оскільки незгоден з ним. Вважає вирок незаконним та необґрунтованим.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , яке надійшло від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 йдеться про безпідставність доводів апеляційної скарги та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 в умовах воєнного стану повторно, 23.05.2024 року близько 20:00 години, перебуваючи в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , побачив гаманець червоного кольору, який лежав на комоді та на праві власності належить ОСОБА_9 , яка в цей час відпочивала. У цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення грошових коштів, які були у гаманці. В подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими для сторонніх осіб, взяв вищевказаний гаманець, звідки таємно викрав грошові кошти купюрами 100 доларів США, 50 доларів США, 10 доларів США, вартість 1 долара США станом на 23.05.2024 відповідно даних НБ України становила 39,7 грн, що в перерахунку становить 6352,00 грн. та чотири купюри номіналом по 500 гривень, в подальшому покинув домоволодіння, а викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 8352 грн.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просив проводити апеляційний розгляд за його участі, в судове засідання апеляційного суду неодноразово не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

Згідно повідомлення процесуального прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 від 21.07.2025 обвинувачений ОСОБА_7 має бути присутнім в апеляційному суді 21.07.2025 на 14 год.30 хв., оскільки як повідомила дружина він поїхав до суду. Крім того, дружина обвинуваченого - ОСОБА_10 підтвердила, що обвинуваченому відомо про дату час та місце апеляційного розгляду, оскільки телефонували з апеляційного суду 09.07.2025.

Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що участь в апеляційному розгляді обвинуваченого не є обов`язковою, оскільки не йдеться про погіршення його становища, останній обізнаний з днем, часом та місцем апеляційного розгляду, колегія суддів, з урахуванням думки прокурора, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі останнього.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, їм роз`яснено, що у даному випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок суду обвинуваченим оскаржується лише в частині призначеного покарання, враховуючи обмеження, передбачені ч.2 ст.394 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття у вчиненому та сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнав рецидив злочинів.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий та реально відбував призначене покарання, є особою працездатного віку, по місцю проживання характеризується задовільно, на спеціалізованих обліках не перебуває, та вчинив інкримінований йому злочин під час іспитового строку, визначеного попереднім вироком, від відбування покарання за яким в подальшому 26.06.2024 року був звільнений ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.05.2024 року, яка набрала законної сили (а.п.71).

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст.185 КК України, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками суду колегія суддів погоджується.

Доводи апелянта про те, що судом призначено занадто суворе покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст.185 КК України, у даному випадку, не можна вважати явно несправедливим через суворість, а тому підстав для зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів також не вбачає з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, даних про особу обвинуваченого, який вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку та наявності обставин, які обтяжують його покарання.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: