УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року

м. Київ

справа № 185/8358/22

провадження № 51-2161ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000577 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області та жителя цього АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області вироком від 24 вересня 2024 року визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 цього Кодексу звільнив ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Також суд вирішив питаннящодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель у кількості п`ятдесяти і більше рослин.

Так, приблизно в квітні 2022 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою незаконного вирощування рослин роду коноплі та подальшого незаконного виготовлення з неї наркотичного засобу «каннабіс», для особистого вживання, без мети збуту, усупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 08 липня 1999 року зі змінами та доповненнями та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», вніс у відкритий ґрунт на присадибній ділянці, розташованій у провулку Зарічному, 4 у с. В?язівок Павлоградського району Дніпропетровської області насіння коноплі, тим самим незаконно їх посіяв.

Після цього, з квітня 2022 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 незаконно вирощував на зазначеній ділянці рослини конопель у кількості 201 рослина, дбаючи за ними шляхом рихлення ґрунту, знищуючи дикорослі рослини, що росли в посівах коноплі та, вирощуючи серед злакових зернових культур кукурудзи, огородив їх від сторонніх осіб. Таким чином ОСОБА_4 незаконно вирощував указані рослини конопель допоки їх не вилучили 13 червня 2022 року працівники поліції під час обшуку у період з 16:15 до 18:17.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 10 березня 2025 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)- за відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК.

За твердженням ОСОБА_4 , у рішеннях судів попередніх інстанцій не наведено доказів, на підставі яких вони зробили висновок про його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, засуджений зазначає, що у вироку не сформульовано обвинувачення, визнане судом доведеним, а також не встановлено усіх обставин, передбачених ст. 91 КПК.

Вказує про ненадання судом оцінки показанням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також звертає увагу на те, що його мати під час перерахунку кількості вилучених рослин конопель не була присутня, так само як і агроном-спеціаліст ОСОБА_8 не брав участі в проведенні обшуку.

Засуджений наголошує на недопустимості фактичних даних протоколу обшуку від 13 червня 2022 року та похідних від них доказів, у зв`язку з тим, що в клопотанні слідчого про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК не зазначено, які саме обставини на момент проникнення давали підстави вважати, що була реальна загроза знищення, або втрати речових доказів.

Крім того, зазначає, що його мати, яка є власницею домоволодіння, в якому проводився обшук, не була забезпечена безоплатним адвокатом для захисту її інтересів під час проведення слідчої дії.

За твердженням засудженого, у протоколі обшуку не зазначено всіх осіб, які фактично брали участь у проведенні слідчої дії.

Наголошує на невідповідності протоколу обшуку вимогам статей 104, 105 КПК через те, що учасникам слідчої дії не було роз`яснено їхні права під особистий підпис; зміст пояснень, зафіксованих на відеозаписі та внесених до протоколу, не є тотожним; на відеозаписі не зафіксовано, що протокол зачитується вголос і що його читають учасники; фіксування неодноразово переривалося.

На переконання ОСОБА_4 , апеляційний суд належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги, не навів переконливих мотивів на їх спростування і не зазначив підстав через які залишив їх без задоволення.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Водночас касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

За статтею 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК.

Так, постановляючи вирок, місцевий суд врахував показання, зокрема:

ОСОБА_4 (засудженого), який винуватість не визнав, однак зазначив, що за тиждень до обшуку приїжджав до місця проживання своєї матері, працював на городі та бачив рослини роду конопель, які хаотично росли в різних частинах земельної ділянки. Також пояснив, що ні його мати, ні тітка не мають жодного відношення до цих рослин;

ОСОБА_8 (спеціаліста-агронома), який повідомив, що на ділянці поміж кукурудзою були вирощені рослини роду конопель, посаджені вручну та висаджені у квітні 2022 року. Зазначив, що навколо цих рослин усе було культивовано і прополено, а сама конопля так вирости не могла;

ОСОБА_9 (понятого), який вказав, що на городі серед кукурудзи бачив прополені рослини роду конопель. Ці рослини в кількості більше 100 штук під час обшуку були вирвані, пораховані, складені в мішки та опечатані;

ОСОБА_10 (сусіда), який зазначив, що приблизно двічі на місяць бачив ОСОБА_4 на городі, однак не знає, що саме він там робив;

ОСОБА_11 (сусіда), який повідомив, що бачив, як ОСОБА_4 прополював кукурудзу, яка росла поруч із коноплею, про що й повідомив старосту громади;

ОСОБА_12 (сусідки), яка була присутня під час обшуку у домоволодінні, де проживає ОСОБА_4 , коли вилучали коноплю;

ОСОБА_6 (матері ОСОБА_4 ), яка пояснила, що не знає, як на її городі з`явилася конопля. Вона її не виривала, бо залишала для підкормки козі;

ОСОБА_13 (сусідки), яка зазначила, що робітники, які ремонтували дах у її будинку, повідомили їй про те, що на городі ОСОБА_4 росте конопля;

ОСОБА_14 (сусідки), яка повідомила, що бачила на городі ОСОБА_4 рослини роду конопель, які росли разом із кукурудзою по 5-6 штук у рядку;

ОСОБА_15 (тітки засудженого, яка проживає разом із його матір`ю), яка підтвердила, що ОСОБА_4 приїздив до них.

Зміст показань ОСОБА_4 та свідків детально відображений у вироку, і суд визнав їх такими, що узгоджуються з дослідженими письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду диска від 05 жовтня 2022 року, згідно з яким оглянуто відеозапис обшуку, проведеного від 13 червня 2022 року на ділянці території домоволодіння по АДРЕСА_2 . Був присутній агроном-спеціаліст ОСОБА_8 , який надав пояснення щодо посадженої коноплі на відео; протоколом обшуку від 13 червня 2022 року з додатком до нього, відповідно до якого у присутності понятих було проведено обшук на зазначеній ділянці домоволодіння ОСОБА_6 . З відеозапису цієї слідчої дії вбачається, що працівники поліції з понятими виривають, перераховують, запечатують до мішка кущі схожі на коноплю; протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, згідно з якими свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_4 , якого бачили на ділянці по АДРЕСА_2 , який оброблював та прополював рослини конопель та висновком експерта від 23 червня 2022 року № СЕ-19/104-22/15610-НЗПРАП, відповідно до якого рослини в кількості 201 штука є рослинами роду конопель, які місять наркотичні засоби та психотропні речовини обіг яких допускається для промислових цілей.

З урахуванням наведених вище доказів суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин.

З оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд надав оцінку показанням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, показання свідка ОСОБА_6 суд визнав логічними, послідовними і правдивими, а показання свідка ОСОБА_7 в частині того, що на городі ОСОБА_4 нічого не росло, окрім кукурудзи, визнав неправдивими і такими, що спростовуються показаннями інших свідків.

Доводи засудженого про те, що агроном-спеціаліст ОСОБА_8 не брав участі у проведенні обшуку, не є такими, що можуть бути підставою для скасування судових рішень. Із тексту оскаржуваного вироку вбачається, що агроном-спеціаліст ОСОБА_8 брав участь під час огляду диска, у ході якого було переглянуто відеозапис обшуку, проведеного 13 червня 2022 року, та надавав пояснення щодо коноплі, посадженої на земельній ділянці, зафіксованої на відео. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 не вказав, яким чином відсутність цієї особи могла вплинути на законність або результати проведення відповідної слідчої дії.

Відсутність матері засудженого - ОСОБА_6 під час перерахунку вилучених рослин не є порушенням процесуального порядку та не впливає на допустимість доказів у справі.

Водночас з оскаржуваного засудженим вироку вбачається, що місцевий суд на підставі безпосередньо досліджених доказів та встановлених фактичних обставин справи у мотивувальній частині рішення виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У свою чергу, засуджений заперечував правильність висновків суду про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК, вказував на відсутність у справі прямих доказів його винуватості, а також стверджував про недоведеність наявності у нього умислу саме на незаконне вирощування та посів конопель.

Апеляційний суд перевірив ці висновки в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав їх правильними і належним чином умотивованими.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , які вказали, що їхній сусід ОСОБА_4 допомагав матері по господарству та обробляв город, підтверджують факт вирощування ним рослин конопель.Крім того, згідно з протоколами пред`явлення для впізнання, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_4 як особу, яка обробляла та культивувала рослини роду конопель. За протоколом пред`явлення для впізнання за участю свідка ОСОБА_10 , останній впізнав ОСОБА_4 як особу, яка перебувала на присадибній ділянці, що спростовує доводи засудженого про те, що він не обробляв город. Суд також акцентував на показаннях агронома-спеціаліста ОСОБА_8 , який зазначив, що виявлені на ділянці рослини коноплі є культурними, тобто висадженими вручну. Водночас, апеляційний суд звернув увагу на те, що з протоколу обшуку та відеозапису цієї слідчої дії вбачається: навколо виявлених рослин конопель усе було культивовано та прополено, що свідчить про догляд за цими рослинами. Також суд зазначив, що рослини коноплі були заввишки близько 50 см, у кількості 201 куща, і під час обробки городу вони не були знищені. З урахуванням відсутності на ділянці інших рослин, окрім кукурудзи, це свідчить про умисне збереження рослин коноплі.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх правильними.

Усупереч твердженням засудженого встановлені місцевим судом і перевірені судом апеляційної інстанції фактичні обставини кримінального провадження відповідають змісту тих обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, й визначені у ст. 91 КПК.

На підставі досліджених доказів, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що ОСОБА_4 за місцем постійного проживання своєї матері - ОСОБА_6 , на її присадибній ділянці, незаконно посіяв, вирощував, доглядав та культивував рослини роду конопель.

Таким чином, доводи засудженого про відсутність у нього умислу на незаконне вирощування коноплі є безпідставними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Крім того, ОСОБА_4 у касаційній скарзі наголошує на недопустимості протоколу обшуку від 13 червня 2022 року, а також похідних від нього доказів, посилаючись на те, що в клопотанні слідчого про надання дозволу на обшук у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК, не зазначено обставин, які на момент проникнення свідчили б про небезпеку знищення речових доказів у разі зволікання.

Ці доводи засудженого були предметом перевірки апеляційного суду.

Так, перевіряючи зазначені аргументи, суд апеляційної інстанції вказав, що 13 червня 2022 року о 12:24 на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про те, що сусід на городі вирощує коноплю. Того ж дня, невідкладно о 16:00, в передбаченому ст. 233 КПК порядку було проведено обшук території домоволодіння по АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено 201 кущ рослин роду конопель.

У цей же день слідчий виніс постанову про визнання вилучених під час обшуку речовин рослинного походження речовими доказами, а наступного дня (14 червня 2022 року) звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на обшук.

Апеляційний суд зазначив, що ухвала слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2022 року була предметом дослідження місцевого суду, який встановив, що слідчий суддя визнав обґрунтованими підстави, наведені в клопотанні слідчого, для проникнення до володіння особи та навів мотиви щодо наявності невідкладних обставин для такого проникнення з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені рослини мали доказове значення у цьому кримінальному провадженні.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду і вважає, що у цій справі зволікання, пов`язані з отриманням дозволу слідчого судді на обшук до його проведення, могли призвести до втрати важливих доказів, наприклад через їх знищення. Тому орган досудового розслідування обґрунтовано провів, відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КПК обшук як невідкладний, а саме з метою збереження важливих доказів злочинної діяльності ОСОБА_4 .

Такі дії органу досудового розслідування, як зазначалось вище, були предметом судового контролю, а саме рішення слідчого судді - предметом оцінки судів попередніх інстанцій, які не встановили підстав сумніватися в законності проведення невідкладного обшуку, не вбачає цього і Верховний Суд.

Що стосується тверджень засудженого про недопустимість протоколу обшуку через його невідповідність вимогам КПК то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що не будь-яке порушення вимог кримінального процесуального закону допущене органом досудового розслідування під час збирання доказів у кримінальному провадженні, автоматично тягне за собою визнання цих доказів недопустимими. Вирішуючи питання про допустимість таких доказів, суду насамперед необхідно з`ясувати чи є це порушення істотним та яким чином воно вплинуло на забезпечення і реалізацію прав та свобод особи у кримінальному провадженні.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів, і не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим.

Так, засуджений вказує, що у протоколі обшуку не зазначено всіх осіб, які фактично брали участь у проведенні слідчої дії.

Верховний Суд зазначає, що за загальним правилом слідчий повинен вказати всіх осіб, які беруть участь у слідчій дії. Однак недотримання цього правила не завжди призводить до визнання отриманих відомостей недопустимими. Сторона, яка заперечує результати слідчої дії з цієї підстави, повинна обґрунтувати, який саме вплив мало таке порушення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 , обмежившись загальним твердженням, не пояснив, яких конкретно осіб не було зазначено у протоколі обшуку, хто саме був присутній під час обшуку та як це вплинуло на достовірність і законність результатів оспорюваної слідчої дії, а відтак - і на справедливість ухвалених у справі стосовно нього судових рішень.

Так само, стверджуючи, що учасникам обшуку не було роз`яснено їхні права під особистий підпис, зміст пояснень, зафіксованих на відеозаписі, не є тотожним із тим, що внесені до протоколу, а також що на відеозаписі не зафіксовано зачитування протоколу вголос і його читають учасники, засуджений не конкретизує, яким чином це вплинуло на його права та на результати слідчої дії.

Щодо доводів засудженого про те, що відеофіксація обшуку неодноразово переривалася, Суд зазначає, що така обставина не є тотожною ситуації, коли відеофіксація взагалі не здійснювалася. Поряд з цим, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не вказує, які суттєві обставини слідчої дії залишилися поза межами відеофіксації, з урахуванням того, що в результаті обшуку було вилучено 201 рослину роду конопель. Також він не обґрунтовує, як це позначилося на достовірності і законності результатів цієї слідчої дії.

Не заслуговують на увагу і доводи засудженого щодо порушення права його матері - ОСОБА_6 , через незалучення органом досудового розслідування їй адвоката для участі в проведенні слідчої дії.

Так, ст. 236 КПК не містить обов`язку слідчого, прокурора чи іншої службової особи забезпечити присутність під час проведення обшуку захисника чи адвоката. Натомість закон передбачає лише те, що «слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення».

Отже, хоча законодавець створює умови для участі осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені, а також захисника чи адвоката під час проведення обшуку, він не передбачає, що така участь є суворо обов`язковою з огляду на специфіку цієї слідчої дії. У той же час приписи указаної статті не містять обов`язку прокурора або слідчого роз`яснювати особі, у якої проводиться обшук, її права на правову допомогу (див. наприклад постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 вересня 2023 року у справі № 404/2409/20, провадження № 51-2742км23, від 30 січня 2024 року у справі № 725/1375/19, провадження № 51-4334км23).

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє і довід ОСОБА_4 щодо недопустимості похідних від цього протоколу - висновку експерта від 23 червня 2022 року № СЕ-19/104-22/15610-НЗПРАП, за яким проведено дослідження вилучених під час обшуку рослин.

На цих підставах Суд відхиляє доводи засудженого.

З огляду на вказане касаційний суд підсумовує, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведені мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Таким чином, указані в касаційній скарзі засудженого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3