ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1716/25 Справа № 180/718/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , поданої в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року, зокрема, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 строком на 60 днів, тобто до 07 червня 2025 року включно.

Одночасно обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 встановлено заставу у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 393 640,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 застави, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, на них будуть покладені процесуальні обов`язки.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, а також зменшення розміру застави.

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що на даний час відсутні і не доведені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, на які посилався суд в оскаржуваній ухвалі, та суд безпідставно не прийняв до уваги посилання сторони захисту щодо їх відсутності, натомість взяв до уваги твердження сторони обвинувачення, які мають характер припущень.

З огляду на викладене апелянт стверджує, що тримання обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі не відповідає меті, з якою застосовується такий вид запобіжного заходу, суперечить практиці ЄСПЛ, вимогам Конвенції про захист прав людини та порушує право на свободу та особисту недоторканість.

Тому захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року та змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційних скаргах, поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є тотожними за своїм змістом та доводами, захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, а а також порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності в матеріалах клопотання посилань на обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.2 ст.255, ч. 3 ст.307 КК не підтверджуються вагомими доказами, а клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.ст.184,199 КПК.

Вказує, що при розгляді клопотання суд не звернув уваги на доводи сторони захисту про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків у виді постійного місця проживання, наявності членів родини, які перебувають на їх утриманні, неповнолітньої доньки та матері похилого віку у обвинуваченого ОСОБА_9 , а у обвинуваченого ОСОБА_10 рідної бабусі похилого віку, які мають хронічні захворювання та потребують стороннього догляду, а також погіршення стану здоров`я ОСОБА_10 , якому в слідчому ізоляторі було встановлено діагноз псоріаз.

Водночас наголошує, що місцевий суд не надав правової оцінки на предмет відсутності в клопотанні будь-яких обставин щодо наявності великої ймовірності настання ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, на які посилається прокурор, як на підставу продовження строку тримання під вартою, а також неможливості застосування до обвинувачених інших, альтернативних запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

Так, зазначені прокурором ризики, крім вищевказаних даних про особи обвинувачених, спростовуються тим, що ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем останньої роботи на підприємстві, на якому він працював до травня 2023 року до моменту поки в підприємство не влучила ракета, раніше не судимий та навіть не притягувався до адміністративної відповідальності, в 2014 році проходив службу в рядах ЗСУ та приймав активну участь в АТО, де під час виконання бойового завдання отримав поранення кісті руки. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_10 також раніше не судимий, проходив службу в ЗСУ та приймав активну участь в АТО. У той-же час матеріали клопотання та кримінального провадження не містять справжніх відомостей про свідків, оскільки останні засекречені, що значно знижує ймовірність вчинення обвинуваченими тиску на свідків у будь-який спосіб. До того ж напротязі всього строку тримання обвинувачених під вартою, стороною обвинувачення не встановлено жодних дій та/або спроб обвинувачених, які могли вказувати про їх наміри визначити справжні анкетні дані свідків та вчиняти будь-які інші дії з метою будь-якого фізичного чи психологічного тиску на останніх.

Таким чином, на переконання сторони захисту, ймовірність настання вищевказаних ризиків можливо нівелювати застосувавши до обвинувачених альтернативний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з обов`язковим носінням електронного засобу контролю.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , а до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисник ОСОБА_11 порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Сторона захисту не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисним, оскільки у поданому клопотанні прокурор тільки перераховує ризики, передбачені ст.177 КПК та жодним чином не обґрунтовує їх наявність і в чому конкретно вони полягають.

Крім того зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий суд не врахував положення ст.ст.183,194 КПК, практику ЄСПЛ, п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та заснував його виключно на власних доводах, а не на доводах клопотання прокурора, чим вийшов за межі своїх повноважень, адже задовольнив клопотання, у якому жодних доводів не наводилося.

Враховуючи вищевикладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_3 , для обвинуваченого ОСОБА_12 , та за адресою: АДРЕСА_4 , для обвинуваченого ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисник ОСОБА_14 порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Сторона захисту не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисним, оскільки у поданому клопотанні прокурор тільки перераховує ризики, передбачені ст.177 КПК та жодним чином не обґрунтовує їх наявність і в чому конкретно вони полягають.

Крім того зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий суд не врахував положення ст.ст.183,194 КПК, практику ЄСПЛ, п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та заснував його виключно на власних доводах, а не на доводах клопотання прокурора, чим вийшов за межі своїх повноважень, адже задовольнив клопотання, у якому жодних доводів не наводилося.

Враховуючи вищевикладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтованість ухвали місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 сторонами не оскаржується.

До початку судового засідання на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшли заяви-клопотання від захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , про відмову від апеляційної скарги. Відповідно до вказаних клопотань, захисники відмовивлись від поданих ними апеляційних скарг, через втрату актуальності.

Захисники та прокурор у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 до суду не доставлені.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у заявах доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до змісту статті 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

У своїх заявах, кожен із захисників зазначив про те, що апеляційна скарга є неактуальною, оскільки ухвалою Чечелівського районного суду м.Дніпра від 05 червня 2025 року запобіжний захід обвинуваченим було продовжено, просили провадження у справі закрити.

Враховуючи, що захисники відмовились від апеляційної скарги та просив закрити апеляційне провадження, апеляційний суд приходить до висновку за необхідне прийняти відмови захисників ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та закрити апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти відмови захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 від апеляційних скарг.

Закрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4