Житомирський апеляційний суд
Справа №279/764/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/61/25
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника ПАТ

«Страхове товариство «Гарантія» ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції м.Житомирі матеріали кримінального провадження №279/764/18 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 та представника ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.05.2024 року відносно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання на підставі ст.1 п. "в" та "д" Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 500000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_12 , а також 230 гривень витрат понесених на правову допомогу.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4872 гривень, та 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю чоловіка ОСОБА_12 .

В решті вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_11 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 250000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті батька ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 одноразовим платежем в рахунок відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника 117649, 73 гривень за період з 08.08.2015 по 14.04.2024.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_13 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4872 гривень, та 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_12 .

Цивільний позов ОСОБА_14 , в інтересах якої діє ОСОБА_8 , до ОСОБА_11 , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 100000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті батька ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 одноразовим платежем в рахунок відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника 118716, 40 гривень за період з 08.08.2015 по 1.05.2024, та в подальшому, починаючи з 01.05.2024 стягувати щомісячними платежами по 25% мінімальної заробітної плати, установленої Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, до досягнення ОСОБА_14 18 річного віку, тобто по 26.03.2032.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_14 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4872 гривень, та 23589 гривень 33 копійки в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз ( технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічної, автотехнічної, автотоварознавчої, судово-психологічної) в загальній сумі 53797 гривень 64 копійки, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_11 , 08.08.2015 року близько 22 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки « Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 в темну пору доби в умовах недостатньої видимості, рухаючись автомобільною дорогою Р-28 сполученням «Виступовичі -Житомир» в напрямку м.Житомира, проїжджаючи 104 км. автодороги з двостороннім рухом, поблизу с.Веселівка Коростенського району Житомирської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, в порушення вимог пунктів 2.3 (б) , 10.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, в яких сказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху ; - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; не врахував дорожню обстановку, виявивши в світлі фар керованого ним автомобіля перешкоду у виді мотоблоку марки «Zubr JRQ78 з напівпричепом, без реєстраційного номеру, який рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_15 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або вибору безпечної дистанції між даними транспортними засобами, змінив напрямок руху ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод для руху іншим учасникам, допустив зіткнення з вказаним мотоблоком, після чого автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 став некерованим, що призвело до виникнення аварійної ситуації, а саме виїзду вказаного автомобіля на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ -110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_12 , пасажиром в якому знаходився ОСОБА_16 .. Водій ОСОБА_12 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 став некерованим, з`їхав у кювет, де відбулось його зіткнення з деревом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у виді чисельних саден на шкірі лівої щоки, на лівому плечі та передпліччі, лівому стегні та лівій гомілці, на передній поверхні грудної клітки зліва, в ділянці колінних суглобів, обширного синця лівої гомілки, переломів 1-5 ребер зліва з масивними крововиливами в плевру, з розривами плеври, перелому лівої ключиці, обширних крововиливів в речовину легень, розриву кореня лівої легені, чисельних розривів лівої легені, вогнищевих обширних крововиливів в тканини переднього середостіння, розриву серцевої сорочки, відриву серця від магістральних судин, розриву стінок серця з обширними вогнищевими крововиливами навколо, крововиливами в заочеревний простір, навколишню ниркову клітковину, крововиливу в наднирники, численних грубих розривів та розміжчення печінки з крововиливами, які входять до комплексу поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень у живої особи, як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Пасажир автомобіля ЗАЗ -110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден волосяної частини голови, закритої тупої травми грудної клітки переломів 10-11 ребер, забою лівої легені, котра ускладнилась розвитком двобічного гідротораксу ( наявність рідини в плевральній порожнині), які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_11 вищезазначених Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції фактично обмежився згодою з наведеними експертними дослідженнями сторони обвинувачення, які мають суттєві розбіжності та зокрема виправдовують обвинуваченого ОСОБА_11 , що вбачається за результатами проведеної судово-автотехнічної експертизи за №154/16-25 від 19.04.2016 року. Також, суд не проаналізував достатньо у взаємозв`язку з іншими доказами, у тому числі з усіма показаннями свідків, потерпілого ОСОБА_16 , які до речі не відповідають обставинам події та об`єктивним доказам в частині руху мотоблока відносно елементів проїзної частини до та при ДТП, як вони стверджують по узбіччю із вимкнутим світлом фари мотоблока. Крім того, не звернуто увагу та не надана оцінка у вироку про те що покази потерпілого ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на які суд посилається у обвинувальному вироку, є неспроможні у відповідності за результатами висновку експерта транспортно-трасологічної експертизи №3/783 від 31 грудня 2015 року, згідно якого, місце зіткнення автомобіля «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_3 та мотоблоку марки «Zubr JR-Q78» є смуга руху вказаного автомобіля. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, надав змістовні, правдиві та вичерпні покази, які узгоджуються із доказами дослідженими судом, у тому числі те що він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоблоком «Zubr JR-Q78» та саморобним напівпричепом шляхом застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху. Звертає увагу, що становище ОСОБА_11 під час пригоди зовсім непросте, він 08.08.2015 за дуже малий проміжок часу в складній дорожньо-транспортній ситуації повинен був прийняти правильне рішення, яке відповідає вимогам ПДР України і спрямоване на відведення ДТП чи зменшення його негативних наслідків, що він і зробив у темну пору доби, керував транспортним засобом із увімкнутим світлом фар, з допустимою до умов видимості безпечною швидкістю, врахував дорожню обстановку, враховуючи малопомітну перешкоду, яка появилась у світлі фар раптово у вигляді мотоблоку з саморобним напівпричепом під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався у попутному напрямку попереду (у відповідності до висновку №3/729 від 16.10.2015 у четвертому питанні експортом автотехніком чітко вказано що на мотоблоці задні блок ліхтарі знаходились у непрацездатному стані, а саме відсутність їх підключення від живлення також зазначено що передня фара має непошкоджену колбу та відсутність пластичних деформацій її спіралі, що характеризують знаходження лампи в момент прикладання аварійних навантажень в вимкненому (холодному) стані). ОСОБА_11 завчасно, враховуючи обставини події, не спроможний був виявити перешкоду щоб уникнути події та не мав технічної можливості уникнути зіткнення із саморобним причепом мотоблока. Зазначає, що наслідок зіткнення із саморобним причепом мотоблока відбулась аварійна зміна напрямку руху автомобіля ОСОБА_11 із послідуючим зіткненням із автомобілем З АЗ-110307 р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по зустрічній смузі. Звертає увагу, що доказом викладеного вище, є висновок експерта за результатами проведеної судово- автотехнічної експертизи за № 154/16-25 від 19.04.2016/року у відповідності до якого в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоблоком ЗУБР шляхом застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху. З технічної точки зору згідно проведеним дослідженням в діях ОСОБА_11 не вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.3 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є рух в темну пори доби нічим не поміченого мотоблоку Зубр по смузі руху автомобіля «Skoda Superb» р.н. НОМЕР_3 , коли відстань в момент виявлення мотоблоку недостатня для зупинки автомобіля. Наголошує, що протокол проведення слідчого експерименту від 13 вересня 2016 року (а.с.146-151 т.2), складений із грубим порушенням вимог ст.ст. 240, 104 ч. 4, 5 КПК України, до проведення слідчої дії не були залучені потерпілі, свідки та обвинувачений ОСОБА_11 , ця слідча дія проведена без участі спеціаліста авто-техніка. Вважає, що в ході слідчого експерименту не відтворені дії обстановки, обставини дорожньо- транспортної пригоди, в протоколі докладно не викладаються умови і результати слідчого експерименту, не зазначено чи відповідають погодні умови, чи дорожня обстановка, яка була при ДТП, також не зазначено чи відповідає світло фар статистичного транспортного засобу автомобілю ОСОБА_11 , не вказано розмірів задніх ліхтарів червоного та жовтого кольорів, чи підключені вони до живлення, чи відповідають вони по розмірам які були встановлені на напівпричепі мотоблока при ДТП, не зазначено чи відповідає залучений статистичний причіп на дану слідчу дію саморобному напівпричепу, який потрапив в пригоду, також не зазначено яким чином проводилось вимірювання видимості перешкоди (яка бралась вихідна точка вимірювання та де закінчувалось вимірювання до якого об`єкту, до речі це також не відображено на ілюстративній таблиці яка є додатком до протоколу). Окрім цього, що не вірно з`ясовувалась видимість перешкоди у відповідності до методичних рекомендацій та вимог ПДР України, наслідком чого відстань яка вказана в протоколі 51,9 м. не відповідає об`єктивній дійсності. Звертає увагу, що саме з місця водія встановлюється видимість, однак, в протоколі зазначено, що двом понятим запропоновано рухатись в напрямку мотоблока ЗУБР до моменту доки, вони в ближньому світлі фар не помітять мотоблок (задні ліхтарі). Тобто видимість перешкоди не встановлювалась взагалі з місця водія, а видимість у світлі фар поза межами транспортного засобу значно буде більшою, чим видимість із місця водія при наявності лобового скла. Таким чином, ОСОБА_11 який обов`язково повинен бути учасником даної слідчої дії, був позбавлений можливості брати безпосередню участь в слідчому експерименті, бути обізнаним про з`ясування фактичних даних на місці пригоди, знайомитися з текстом протоколу, робити заяви, висловлювати зауваження і доповнення, чим були істотно порушено його права, передбачені ст.ст.240, 104 ч.ч.4, 5 КПК України. Таким чином, висновок комісійної судово транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи за № 10034/11489 від 30.06.2017 року, який є похідним від неналежного та недопустимого доказу - протоколу слідчого експерименту від 13 вересня 2016 року, є недопустимим доказам. Також, висновок за №10034/11489 від 30.06.2017 року є неналежний та недопустимим, бо суттєво суперечить висновку №3/729 від 16.10.2015 де у четвертому питанні експертом автотехніком чітко вказано що на мотоблоці задні блок ліхтарі знаходились у непрацездатному стані, а саме відсутність їх підключення від живлення також зазначено, що передня фара має непошкоджену колбу та відсутність пластичних деформацій її спіралі, що характеризують знаходження лампи в момент прикладання аварійних навантажень в вимкненому (холодному) стані. Також, суттєвою обставиною, що свідчить про невинуватість ОСОБА_11 є те що ухвала суду від 17.06.2021 року про доручення проведення слідчого експерименту щодо відтворення обставин пригоди за участю обвинуваченого ОСОБА_11 шляхом відтворення, дій обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 серпня 2015 року з метою перевірки та уточнення показань обвинуваченого ОСОБА_11 , безпідставно із грубим порушенням вимог діючого законодавства так і не виконана ТУ ДБР м.Хмельницький, що також свідчить неповноту судового розгляд та порушення прав обвинуваченого ОСОБА_11 на захист. В свою чергу, судом першої інстанції були вжиті недостатні заходи для організації виконання ухвали суду від 17.06.2021 року на проведення слідчого експерименту, встановити обставини події, на підставі яких можна було ще раз підтвердити обґрунтований висновок про наявність в діях водія мотоблоку ОСОБА_20 порушень ПДР, що знаходилися б в причинному зв`язку з подією даної ДТП.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині позовів ОСОБА_8 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника скасувати, та ухвалити новий, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині виплати страхового відшкодування відмовити. При цьому, зазначає, що враховуючи, що у кримінальному провадженні заявлені позовні заяви про стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, а ПрАТ «СТ «Гарантія» не є юридичною особою відносно якої здійснюється кримінальне провадження, то збирання доказів по заявленим цивільним позовам регулюється параграфом 1 глави 5 «Докази та доказування» Цивільного процесуального кодексу України. Звертає увагу, що 28 вересня 2015 року між ПрАТ «СТ «Гарантія», як страховиком та ОСОБА_11 , як страхувальником було укладено договір (поліс) №А17941339 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, згідно якого забезпеченим транспортним засобом визнано автомобіль «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_1 . 02 листопада 2016 року до ПрАТ «СТ «Гарантія» звернулася ОСОБА_8 із заявою про страховий випадок, в якій повідомила, що її чоловік ОСОБА_12 загинув у наслідок ДТП, що сталася 08.08.2015р. на автодорозі «Виступовичі-Житомир» за участю транспортного засобу «Славута» д.н.з. НОМЕР_5 під його керуванням та транспортного засобу «Шкода». 26 лютого 2016 року ОСОБА_8 подала страховику заяву про страхову виплату. Отримавши заяву про страховий випадок, страховик відповідно до вимог ст. 34.1 Закону №1961-Г/розпочав її розслідування. Оскільки, кримінальне провадження станом на 2016 рік розслідувалося, а з 2018 року знаходилося на розгляді в Коростенському міськрайонному суді, вина правопорушника не була встановлена, то страховик (ПрАТ «СТ «Гарантія») не мав правових підстав здійснити страхове відшкодування. Тому, висновок зроблений Коростенським міськрайонним судом Житомирської області у вироку від 27.05.2024 про безпідставну відмову страховика у нездійсненні виплати страхового відшкодування є безпідставним, так як не встановлено правомочним органом винної особи у ДТП, яка сталася 08.08.2015р. Зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_8 до ОСОБА_11 та ПрАТ «СТ «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування просить суд стягнути на її користь вартість пошкодженого автомобіля, яким користувався її чоловік на час ДТП. При цьому, як вбачається із позову, вироку суду від 27.05.2024р., відповідно до висновку експерта №1465/16-21 від 20.10.2016р. у додатковій автотоварознавчій експертизі, яка була проведена Вінницьким відділенням Київського НДІСЕ, автомобіль "ЗАЗ-110307" д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року виготовлення, який був пошкоджений у ДТП 08.08.2015р. до подальшої експлуатації не придатний і його відновлення економічно недоцільне. Звертає увагу, що вартість транспортного засобу "ЗАЗ-110307" д.н.з. НОМЕР_2 , 2005року виготовлення до дорожньо-транспортної пригоди становила 37 810,00 грн., то для встановлення розміру страхового відшкодування, який міг бути сплачений страховиком, необхідно надати докази щодо його вартості після ДТП. На зазначену обставину цивільним відповідачем зверталася увага позивача у справі, але зазначений доку ментально підтверджений доказ позивачем ні до суду, ні до відповідача не був наданий. Вважає, що вирішуючи питання про задоволення позовів у частині відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, судом проігноровано вимоги як спеціального Закону №1961-IV, вимог Цивільного кодексу України (ст.1200 ЦК), так і норм процесуального законодавства. На день настання страхового випадку (08.08.2015р. - дата ДТП) мінімальна заробітна плата встановлена Законом про державний бюджет України на 2015 рік склала - 1 218,00 гри., а відповідно загальний розмір страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника на всіх осіб, які мають право на отримання такої виплати становить 43 848,00 грн. (1 218,00 * 36 = 43 848,00грн.). Враховуючи, що згідно позовних заяв потерпілих, які наявні у матеріалах кримінального провадження, саме три особи (дружина померлого ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та дві дочки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ) претендували на отримання даного виду страхового відшкодування , тобто частка кожної особи складала - 14 616,00 грн. Вважає, що для прийняття рішення про задоволення позову ОСОБА_8 до ПрАТ «СТ «Гарантія» про відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка ОСОБА_12 . Коростенський міськрайонний суд зобов`язаний був з`ясувати, чи позивачка була на утриманні померлого, та чи отримана нею допомога була постійним джерелом для існування позивачки. Вирішуючи (розглядаючи) позов ОСОБА_8 , суд зазначає, що ОСОБА_8 не надала суду жодних доказів перебування її на утриманні чоловіка, чи була непрацездатною, не працювала у зв`язку з доглядом за дитиною, як і те, що як встановлено в судовому засіданні, що загиблий ОСОБА_12 не працював, натомість ОСОБА_8 працювала приватним підприємцем, отримувала від своєї діяльності дохід, який в середньому становив 4-5 тисяч гривень, за рахунок якого фактично сім`я існувала. Більш того, суд зазначає, що встановлені у справі обставини не свідчать про перебування ОСОБА_8 у статусі, який би давав право на відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого (годувальника), у відповідності до положення ч.ч.1, 2 ст.1200 ЦК України. Зроблений судом висновок у повній мірі суперечить резолютивній частині вироку суду від 27.05.2024р., яким позов ОСОБА_8 до ПрАТ «СТ «Гарантія» у частині стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а саме стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» па користь ОСОБА_8 страхове відшкодування (моральну шкоду) у сумі 4 872, 00 грн.., та 23 589,33 гри, в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю чоловіка ОСОБА_12 . В решті вимог відмовити. Тобто, констатація факту, па підставі наявних доказів, про відсутність будь-яких правових підстав, знаходження позивачки ( ОСОБА_8 ) на утриманні померлого чоловіка ( ОСОБА_12 ), знаходиться у прямому протиріччі з висновком суду про стягнення із страховика па користь особи яка не погребувала і не була на утриманні померлого чоловіка ( ОСОБА_12 ), відшкодування у зв`язку з нібито втратою «годувальника». Також, вирішуючи позови ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_13 , суд стягуючи із страховика (відповідача у справі ПрАТ «СТ «Гарантія») страхове відшкодування пов`язане із виплатою (відшкодуванням) шкоди у зв`язку з втратою годувальника не вірно тлумачив норми спеціального Закону №1961-IV (ст. 27) та ст. 1200 ЦК України в частині наявності підстав на стягнення із страховика, як на дружину померлого так і його дітей, шкоди у зв`язку з втратою годувальника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу останнього задовольнити та не заперечили проти задоволення апеляційної скарги представника страхової компанії, думку представника страхової компанії, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та щодо апеляційної скарги захисника поклався на розсуд суду, заперечення прокурора, потерпілої та її представника щодо задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу представника страхової компанії слід задовольнити частково з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч.1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Апеляційний суд наголошує, що основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місце в дійсності. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині вироку навести правове обґрунтування, з огляду на яке ці доводи або докази не взято до уваги судом, адже обвинувачений так само, як і потерпілий, має право на отримання вмотивованого, законного та справедливого судового рішення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Відповідно до положень ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В той же час, суд першої інстанції, в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань кримінального провадження, не провів стосовно ОСОБА_11 повний та неупереджений судовий розгляд, належної оцінки всім письмовим доказам та показам, як свідків, так і самого обвинуваченого не надав, а також залишив без з`ясування обставини кримінального провадження, які мають суттєве значення для прийняття остаточного судового рішення.

Так, як слідує з обвинувачення пред`явленого ОСОБА_11 , яке визнано судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_11 не врахував дорожню обстановку, виявивши в світлі фар керованого ним автомобіля перешкоду у виді мотоблоку марки «Zubr JRQ78» з напівпричепом, без реєстраційного номеру, який рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_15 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або вибору безпечної дистанції між даними транспортними засобами, змінив напрямок руху ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод для руху іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів 2.3 (б) , 10.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з вказаним мотоблоком, після чого автомобіль «Skoda Superb» став некерованим, що призвело до виникнення аварійної ситуації, а саме виїзду вказаного автомобіля на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ -110307, який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_12 , пасажиром в якому знаходився ОСОБА_16 , який не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 110307, став некерованим, з`їхав у кювет, де відбулось його зіткнення з деревом. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті, а пасажир ОСОБА_16 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалого розладу здоров`я.

При цьому, суд критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_11 , який заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та який в ході судового розгляду пояснив, що 08.08.2015 року забирав свого сина, який відпочивав у друзів. На належному йому авто рухався з м.Олевськ до м.Житомир приблизно 50 км/годину з дальнім у світлом фар. Виїхав на дорогу Виступовичі Житомир та переключився на ближнє світло фар, оскільки назустріч рухався автотранспорт. Раптом виявив перешкоду без будь-яких освітлювальних приладів. Він відразу застосував екстрене гальмування і при гальмуванні відчув потужний удар. Ніякого маневру він не здійснював, в його автомобілі спрацювали подушки безпеки. Водій мотоблока та свідки, які з ним рухались, вводять суд в оману, оскільки саморобний мотоблок рухався по смузі руху, а не по узбіччю, без освітлення. Вказав, що було темно, покриття дороги було сухе, дальнє світло фар зустрічного транспорту помітив на заокругленій дорозі, і відразу ж переключився з дальнього на ближнє світло фар. Чи переключався водій зустрічного транспорту не пам`ятає. Зіткнення відбулось дуже швидко після того, як він виїхав на пряму дорогу, виїхавши на яку він почав набирати швидкість до 90 км/год. Дана швидкість була дозволеною. Вказав, що винним у ДТП є водій мотоблока, який в стані сп`яніння, всупереч вимог ПДР рухався по автодорозі без будь-якого освітлення. Вважає, що з урахуванням його статусу на той час, та особи водія мотоблока, він за версією органу досудового розслідування, відразу ж став винуватим у ДТП.

Такі показання судом першої інстанції розцінено як самозахист.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції достатньо не вжив встановлених законом заходів для перевірки версії сторони захисту щодо не винуватості обвинуваченого у вказаній ДТП та її наслідках, зокрема відсутності в його діях причинного-наслідкового зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками та прийшов до передчасного висновку, що винуватість обвинуваченого доведена сукупністю доказів, які узгоджуються між собою та не викликають будь-яких сумнівів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та зі змісту поданої апеляційної скарги захисника, протягом всього судового розгляду сторона захисту дотримувалась послідовної позиції про те, що порушення ПДР допустив саме водій мотоблоку марки «Zubr JRQ78» з напівпричепом, ОСОБА_15 , який і створив аварійну обстановку, яка призвела в подальшому до дорожньо-транспортної пригоди, а отже за версією сторони захисту саме дії ОСОБА_15 перебували в причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками.

Колегія суддів звертає увагу, що у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому, виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом (висновки про правозастосування, які містяться в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року у справі 5-18кс14, від 05 листопада 2015 року у справі №5-218кс15, від 16.10.2019 у справі № 163/1753/17).

На таку особливість у правозастосуванні вказує і Пленум ВСУ у Постанові від 23.12.2005 року № 14 «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Так, у п.7 вказаної постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України, суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Аналіз фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння в даному кримінальному провадженні, свідчить про те, що ДТП першочергово сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, а саме водія мотоблоку марки « Zubr JRQ78» з напівпричепом ОСОБА_15 та водія автомобіля марки «Skoda Superb» ОСОБА_11 , в результаті зіткнення яких, автомобіль ОСОБА_11 став некерованим, що призвело до виїзду вказаного автомобіля на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ -110307, який рухався у зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_12 , який не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення, внаслідок чого його автомобіль став некерованим, з`їхав у кювет, де відбулось його зіткнення з деревом.

Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, за даних конкретних обставин це стосується водія мотоблоку марки «Zubr JRQ78» з напівпричепом ОСОБА_15 та водія автомобіля марки «Skoda Superb» ОСОБА_11 .

Як слідує з мотивувальної частини вироку суду, за результатами судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.2.3 (б), 10.1, 12.3, 13.1 ПДР в яких сказано:

- Водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3 (б) ПДР;

- Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п.10.1ПДР);.

- У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.12.3 ПДР);

- Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1 ПДР).

Тобто, суд констатував у діях ОСОБА_11 порушення вимог пунктів 2 пунктів 2.3 (б), 10.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля «Skoda Superb» під його керуванням та мотоблоку марки «Zubr JRQ78» з напівпричепом ОСОБА_15 , визнавши, що саме вони перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що такі висновки не в повній мірі узгоджуються як з висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10034/11489 від 30 червня 2017 року, за якою дії водія автомобіля «Skoda-Superb» ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, створювали небезпечну ситуацію та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП, який покладено в основу обвинувального вироку суду, так і повністю суперечать висновку за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи №154/16-25 від 19 квітня 2016 року, згідно з яким в даній дорожній обстановці, водій автомобіля марки «Skoda Superb» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мотоблоком марки "Zubr JR-Q78", шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху. Причиною ж виникнення дорожньо-транспортної пригоди визнано рух в темну пору доби нічим непоміченого мотоблоку марки "Zubr JR-Q78".

З вироку вбачається, що суд послався на обидва висновки експертиз, які суперечать один одному і є протилежними, зокрема в частині вирішення питання щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправної поведінкою водія та фактичними наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, хоча відповідно до положень, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мав проаналізувати обидва висновки, надати їм відповідну оцінку із вказівкою на те, чому він надає перевагу одному висновку над іншим, та не був позбавлений можливості своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання відповідно до п.1 ч.2 ст. 332 КПК України.

Отже, за наявності двох повністю протилежних судових автотехнічних експертиз, які мають істотне значення для встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.94, п.2 ч.3 ст.374 КПК України КПК України, не проаналізував їх, не вказав чому бере до уваги одні докази та відхиляє інші.

Апеляційний суд наголошує, що за наявності суперечливих доказів, суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які підтверджують чи спростовують обвинувачення, а не обмежуючись лише переліком доказів, не зазначаючи при цьому, які саме обставини ці докази доводить.

Таким чином, із вище наведеного вбачається, що судом першої інстанції в ході судового провадження не було надано належної оцінки показанням обвинуваченого, що він не бачив мотоблока під керуванням ОСОБА_15 , який рухався по автодорозі без будь-якого освітлення, що позбавляло його належним чином врахувати дорожню обстановку, а коли він вже виявив перешкоду для руху відразу застосував екстрене гальмування і при гальмуванні відчув потужний удар, ніякого маневру не здійснював, тобто не мав можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

З`ясування даних обставин має істотне значення для визначення наявності в діях обвинуваченого порушень інкримінованих йому пунктів ПДР України, а відтак і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Проаналізувавши зміст вироку, колегія суддів констатує, що фактично окрім наведення переліку доказів сторони обвинувачення, в ньому викладено лише мотиви визнання безпідставними доводів сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту та відсутність підстав за доктриною «плодів отруєного дерева» визнавати недопустимим доказом висновок комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10034/11489 від 30 червня 2017 року, в той же час жодних доводів на спростування версії сторони захисту про винуватість у даній ДТП саме водія мотоблоку марки «Zubr JRQ78» з напівпричепом ОСОБА_15 , що з урахуванням конкретних обставин справи та за наявності двох суперечливих між собою висновків експертиз є неприпустимим.

Крім того, не зрозуміло на підставі яких доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність обвинувачення в частині, що обвинувачений ОСОБА_11 не врахував дорожню обстановку, виявивши в світлі фар керованого ним автомобіля перешкоду у виді мотоблоку марки «Zubr JRQ78» з напівпричепом, який рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_15 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або вибору безпечної дистанції між даними транспортними засобами, змінив напрямок руху ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод для руху іншим учасникам, тобто порушення пункту 12.3 ПДР.

За висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10034/11489 від 30 червня 2017 року, який судом покладено в основу доказової бази, експертом встановлено що за лише наявності визначених у висновку експерта трьох умов, дії водія автомобіля «Skoda Superb» не відповідали вимогам п.п.10.1, 13.1 ПДР, при цьому висновків про те, що дії водія одночасно не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, даний висновок експертизи не містить. Не містять таких висновків і інші докази сторони обвинувачення. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не з`ясував суті змісту інкримінованих ОСОБА_11 конкретних порушень ПДР, а зазначаючи про те, що водій негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, змінив напрямок руху ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод для руху іншим учасникам, не зіставив і не проаналізував наявних у справі доказів.

При цьому, варто зазначити, що вирішити питання про те, чи міг водій автомобіля «Skoda Superb» обвинувачений ОСОБА_11 об`єктивно спроможний виявити перешкоду, чи вжив чи не вжив він відповідні заходи для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та чи мав він технічну можливість запобігти ДТП суд не міг встановити самостійно, оскільки беззаперечно такі питання належить до сфери спеціальних знань, які виходять за межі загальної компетенції суду і потребують проведення судової експертизи.

Колегія суддів також звертає увагу, що з висновку вищенаведеної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи вбачаєтеся, що перед експертом серед іншого було поставлено наступні питання:

- 12 (5) Яка найменша безпечна дистанція між автомобілем автомобіля «Skoda Superb» та мотоблоком «Зубр» у умовах даної дорожньої обстановки?

- 15 (8) Чи була у водія автомобіля «Skoda Superb» технічна можливість запобігти ДТП??

- 16 (9) Чи мав водій автомобіля «Skoda Superb» технічну можливість шляхом екстреного гальмування зупинити транспортний засіб з моменту виникнення небезпеки для руху, не доїжджаючи до місця зіткненя з мотоблоком «Зубр» з напівричепом?

- 20 (15) Ким з учасників дорожнього руху створена небезпечна ситуація, а ким аварійна?

В той же час, як слідує з мотивувальної та заключної частини даного висновку експерта дані питання комісією експертів не вирішувалися.

Зокрема, у зв`язку із тим що значна кількість питань, вказаних у висновку експерта не стали об`єктом дослідження під час проведення слідчого експерименту від 14.05.2015 року за участю свідка ОСОБА_11 , а також у зв`язку із тим, що способи встановлення видимості проїзної частини та конкретної перешкоди не відповідають методичним рекомендаціям прийнятим в експертній практиці не дозволяли експертам встановити дійсний механізм ДТП на стадії зближення транспортних засобів (автомобіля «Skoda Superb» з попутним мотоблоком «Зубр» та зустрічним автомобілем ЗАЗ-110307), тобто на першій стадії механізму ДТП та відповісти на питання постанови: «Яка найменша безпечна дистанція між автомобілем автомобіля «Skoda Superb» та мотоблоком «Зубр» у умовах даної дорожньої обстановки»?

У зв`язку із відсутністю даних про механізм ДТП на стадії зближення транспортних засобів, експерти прийшли до висновку про те, що така відсутність не дозволяє дослідити механізм ДТП за показаннями водія автомобіля «Skoda Superb» ОСОБА_11 , а тому подальша оцінка дій водія ОСОБА_11 не проводилась та вищезазначені питання 15 (8), 16 (9), 20 (15) про механізм ДТП за показаннями водія автомобіля «Skoda Superb» комісією експертів не вирішувалося.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що суд не є спеціалістом у галузі автотехніки чи транспортної безпеки і немає права підміняти собою експерта, а тому відсутність експертних висновків з вищенаведених питань, призвело до передчасних висновків суду про порушення обвинуваченим п.12.3 ПДР.

З аналізу оспорюваного висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 10034/11489 від 30 червня 2017 року вбачається, що на переважну більшість питань поставлених стороною обвинувачення експертами відповіді надано не було, що пов`язано як із некоректністю питань поставлених перед експертом, так і з не досконалістю проведеного на стадії досудового розслідування слідчих експериментів, в тому числі слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_11 , на що наголошувала сторона захисту на клопотала про необхідність проведення додатково слідчого експерименту.

Вказане клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин ДТП було задоволено судом першої інстанції та постановлено відповідну ухвалу 17.06.2021 року, якою доручено слідчому управлінню ГУНП в Житомирській області провести із обвинуваченим ОСОБА_11 із залученням спеціаліста автотехніка слідчий експеримент у даному кримінальному провадженні з метою перевірки та уточнення фактичних даних, що одержані в результаті допиту обвинуваченого (а.п.37-38 т.4).

Отже, в ході судового розгляду, суд першої інстанції як вбачається із мотивувальної частини відповідної ухвали суду, прийшов до висновку про наявність підстав до задоволення поданого клопотання з метою забезпечення повного та всебічного дослідження та перевірки обставин кримінального провадження, які мають істотне значення для даного кримінального провадження, недопущення порушення права обвинуваченого на захист та збір і подання доказів, а тому висновки суду в контексті наведеного вже у вироку суду з приводу того чи відмовився на стадії досудового розслідування ОСОБА_11 від проведення повторного слідчого експерименту за його участі чи не міг взяти участь у конкретно визначений слідчим день у зв`язку з відрядженням по службі, не є доречними та жодного значення не мають, адже суд самостійно встановив що потреба у повторному проведенні слідчого експерименту у даному кримінальному провадженні наявна.

Ухвала суду про проведення слідчого експерименту є обов`язковою для виконання згідно положення ст.129 Конституції України та ст.21 КПК України, яка закріплює принцип верховенства права і обов`язковості судових рішень. Невиконання ухвали суду стороною обвинувачення підриває авторитет суду і порушує засади кримінального провадження. Ухвала суду про проведення повторного слідчого експерименту ґрунтується на оцінці судом доказів, наданих під час судового розгляду, а також на необхідності перевірити обставини кримінального провадження, які мають істотне значення для даного кримінального провадження. Той факт, що обвинувачений не брав участі у повторному слідчому експерименті під час досудового розслідування, не може нівелювати обов`язковість виконання судової ухвали, постановленої в межах судового провадження.

Не проведення слідчого експерименту, ініційованого стороною захисту та ухваленого судом, є порушенням права на захист, гарантованого статтею 6 Європейської конвенції з прав людини та статтею 20 КПК України, адже захисник і обвинувачений з незалежних від них причин позбавлені можливості надати докази, що спростовують обвинувачення або підтверджують їхню позицію.

Крім того, не виконання відповідної ухвали суду свідчить про порушення принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст.22 та 26 КПК України, адже сторона захисту має право ініціювати проведення процесуальних дій, а суд забезпечити реалізацію цього права. Саме суд контролює процес і забезпечує належне виконання ухвал, винесених у межах судового провадження. Суд не може ігнорувати наслідки не виконання власного розпорядження стороною обвинувачення, і водночас посилатися на події досудового розслідування, які не мають вирішального значення для оцінки ситуації, що виникла на стадії судового розгляду.

Крім того, колегією суддів не встановлено будь-яких процесуальних перешкод у проведенні повторного слідчого експерименту або виключних обставин, які б унеможливлювали його виконання стороною обвинувачення.

Обставини вчинення злочину підлягали ретельній перевірці, що судом першої інстанції зроблено не було, що засвідчує формальний підхід до оцінки доказів у площині пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадженні, доходить висновку, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, припустився неповноти та однобічності дослідження доказів, допустив у вироку протиріччя, не звернув уваги на конкретні обставини справи та не надав їм належної юридичної оцінки.

Як передбачено п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичних обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, ретельно перевірити доводи сторони обвинувачення та сторони захисту на підтвердження своїх позицій, в тому числі з`ясувати ступінь участі як водія автомобіля «Skoda Superb», так і водія мотоблока «Зубр» у невідворотних наслідках у даній ДТП, забезпечити виконання ухвали суду про проведення додаткового слідчого експерименту із обвинуваченим, в тому числі у разі потреби вирішити питання необхідності проведення додаткових експертних досліджень на предмет встановлення механізму ДТП та які б усунули встановлені в ході апеляційного розгляду протиріччя та неповноту проведених експертних досліджень, надати оцінку апеляційним доводам представника страхової компанії, врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, та, в залежності від встановленого, ухвалити законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.05.2024 відносно ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України скасувати та призначити в суді першої інстанції новий розгляд кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :