Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/317/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/3595/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 26 червня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000055 від 06.05.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.368 та ч.5 ст.426-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

З представлених матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_10 , під контролем прокурора ОСОБА_6 , розслідується кримінальне провадження, внесене 06.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000055 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

За результатами проведених оперативних, слідчих (розшукових заходів) була встановлена причетність ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до організації та виконання «схеми ухилення від призову або непридатності до військової служби» конфіденційного співробітника ОСОБА_15 .

Після передачі ОСОБА_15 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 частини неправомірної вигоди, з метою викриття та документування злочинної діяльності, у тому числі заступника головного лікаря лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» ОСОБА_14 , 12.06.2025 року слідчою ОСОБА_10 , на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького, за місцем проживання ОСОБА_14 , в квартирі АДРЕСА_1 , проведений обшук.

Як вбачається зі змісту протоколу від 12.06.2025 року, під час проведення обшуку в квартирі ОСОБА_14 були виявлені та вилучені мобільний телефон ОСОБА_14 марки «Моторола» флеш накопичувач, а також 70200 дол. США та 930 Євро, з яких 20 купюр номіналом 100 доларів США з серійними номерами: РL48643736J, РF47226034С, QJ28673852А, QЕ31542691А, QE31542693А, МF29005315Е, LЕ77160031Е, QK42012557В, QК42012565В, QJ28673857А, QK42012563В, QК42012562В, LВ78720974С, QК42012566В, LВ51581016W, LL82312702І, QЕ31542692А, QJ28673858А, РL48643753J, PD18661058В були заздалегідь ідентифіковані та вручені ОСОБА_15 для передачі в якості неправомірної вигоди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за оформлення медичних документів про наявність у ОСОБА_15 неіснуючої хвороби, яка дасть можливість ОСОБА_15 звільнитися з військової служби та зняття з військового обліку.

При цьому, у протоколі є відмітка про те, що адвокат ОСОБА_9 вніс до протоколу зауваження про те, що дозвіл на проведення обшуку був даний слідчим суддею з метою виявлення та вилучення ідентифікованих коштів, речей або документів, а не особистих коштів чоловіка ОСОБА_14 - ОСОБА_16 .

Після вилучення та оформлення протоколу огляду, постановою слідчої ОСОБА_10 від 13.06.2025 року, вилучені у ОСОБА_14 мобільний телефон, флеш накопичувач та грошові кошти визнано речовими доказами, ОСОБА_14 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368 КК України.

13.06.2025 року слідча ОСОБА_10 , за згодою з прокурором ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького з клопотанням про арешт тимчасово вилученого у ОСОБА_14 майна, вказуючи про те, що вилучений у ОСОБА_14 мобільний телефон є речовим доказом, який для запобігання його зникненню, втрати або пошкодження необхідно зберегти в інтересах слідства.

При цьому, відповідного обґрунтування підстав для арешту грошових коштів, вилучених у ОСОБА_14 , критеріїв відповідності вимогам ч.2 ст.167 КПК України, клопотання слідчої ОСОБА_10 взагалі не містить.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 26 червня 2025 року на майно підозрюваної ОСОБА_14 , вилученого під час проведення обшуку за місцем її проживання, а саме: мобільний телефон марки «Моторола» флеш накопичувач, а також 70200 дол. США та 930 Євро накладено арешт.

Як вбачається зі змісту ухвали, слідчий суддя погодився з усіма доводами сторони обвинувачення і зокрема у своєму рішенні зазначив про те, що матеріалами клопотання доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, зазначені у клопотанні мобільний телефон, флеш накопичувач, заздалегідь ідентифіковані гроші, на які слідчий просить накласти арешт, відповідають критеріям, що передбачені ст. 98 КПК України, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а незастосування арешту майна може призвести до їх втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того слідчий суддя вказав, що у даному випадку метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкція ч. 3 ст. 368 КК України, яка інкримінована ОСОБА_14 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_14 підозри, завищення попередньої кваліфікації злочинів, які ставляться за провину, неможливість використання вилучених грошей, як речового доказу та необхідність їх повернення власнику, тобто ОСОБА_16 , слідчий суддя оцінив критично, вказавши про те, що вирішення цих питань, обгрунтованості або необгрунтованості підозри, допустимості або недопустимості доказів, достатності або недостатності для визнання ОСОБА_14 винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, на даному етапі кримінального провадження, а саме на стадії вирішення питання про арешт майна не допускається.

Слідчий суддя, на спростування доводів захисника про незаконність вилучення та повернення коштів власнику ОСОБА_16 , у своєму рішенні також зазначив про те, що гроші вилучені саме під час обшуку за місцем спільного проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , серед вилучених грошей, є і заздалегідь ідентифіковані, тобто, гроші, які були передані саме ОСОБА_14 в якості неправомірної вигоди, що виключає твердження про належність цих грошей виключно ОСОБА_16 .

Більше того, наявність у ОСОБА_16 за 2024 рік доходу понад 4 мільйона гривень, не може безумовно свідчити, що всі вилучені гроші належать виключно йому, як і не свідчить про те, що ці гроші взагалі йому належать.

Окрім цього, до затримання ОСОБА_14 працювала на посаді заступника генерального директора лікувально-діагностичного центру ПП ПВФ «Ацинус» та мала отримувати заробітну плату, а тому метою арешту цих грошей, є не збереження їх як речового доказу, оскільки про це мова в клопотанні не йдеться, а метою їх є арешт з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У апеляційній скарзі захисник підозрюваної ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_9 просить змінити ухвалу слідчого судді, клопотання слідчого задовольнити частково, грошові кошти, крім ідентифікованих, вилучених під час проведення обшуку негайно повернути власнику ОСОБА_16 .

Доводи та апеляційні вимоги захисника в основному грунтуються на неправильній кваліфікації дій ОСОБА_14 за ч.3 ст.368 КК України та ч.1 ст. 114-1 КК України, гарантованого Конституцією України принципу непорушності права власності та загально визначених Європейською конвенцією правил недопустимість свавільного втручання у права та свободи громадян або обмеження права власності, незаконністю рішення слідчого судді про арешт грошових коштів ОСОБА_16 , які є результатом його підприємницької діяльності, що підтверджується даними податкової декларації ОСОБА_16 , як платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2024 рік про те, що загальна сума доходу за звітний (податковий) період складає 4 324 200,00 грн..

Посилається захисник і на презумпцію правомірності частки ОСОБА_16 у спільній сумісній власності з ОСОБА_14 , а також практику Верховного Суду про те, що вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток у межах кримінального провадження є неприпустимим (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.10.2022 р. у справі №752/7440/18) що вирішення питання щодо накладення арешту на майно, що перебуває у спільній сумісній власності, зокрема з метою конфіскації як вид покарання, підлягає арешту не все майно, а лише частина такого майна, яка може бути конфіскована ( постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі №2-3392/11 (провадження №14-105цс19).

Підсумовуючи свої доводи захисник підозрюваної ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_9 стверджує про те, що доводи сторони захисту не знайшли своєї належної та об`єктивної оцінки в суді першої інстанції, по суті залишись не спростованими, мотиви та висновки слідчого судді на його думку не переконливі, що вплинуло на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 підлягає задоволенню за таких підстав.

Однією з процесуальних гарантій реалізації прав людини в кримінальному провадженні являється здійснення слідчими суддями, у порядку передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених КПК (статті 370, 372).

Вона має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Під обґрунтованістю ухвали розуміється її постановлення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами та іншими матеріалами, якими слідчий чи прокурор обґрунтовують доводи клопотання, та які досліджені під час судового розгляду та оцінені слідчим суддею відповідно до вимог ст. 94 КПК. Вмотивованою є ухвала слідчого судді, в якій наведені належні й достатні мотиви та підстави її ухвалення.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, тощо.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

За змістом положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Рішення слідчого судді про арешт мобільного телефону ОСОБА_14 , флеш накопичувача, а також частини ідентифікованих в рамках НСРД грошових коштів, які були вручені конфіденційному агенту ОСОБА_15 з метою викриття та документування злочинної діяльності фігурантів цієї справи, в цілому є правильним і таким, що грунтується на нормах матеріального та процесуального права.

На даній стадії досудового розслідування матеріалами клопотання доведено сукупність підстав та розумних підозр вважати, що у разі не накладення арешту на вказаний телефон та флеш-накопичувач, інформація, яка міститься може бути знищена або прихована, ці відомості, можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому накладення арешту на мобільний телефон та флеш-накопичувач, до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі, відповідає критеріям ст. 170 КПК України, буде лише сприяти об`єктивному розслідуванню та запобігання можливості їх перетворення, знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ідентифіковані грошові кошти, відповідно до ст. 98 КПК України також мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту причетності ОСОБА_14 до злочину та обставин, які підлягають доказуванню.

Правильними є висновки слідчого судді і про те, що на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Відтак з урахуванням позиції сторони обвинувачення, а також загальних засад кримінального судочинства (ст. 7, 9, 13, 16, 22 23, 26 КПК України) та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України) колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що у даній ситуації, арешт вилученого при проведенні обшуку у ОСОБА_14 мобільного телефону, флеш накопичувача, а також частини ідентифікованих в рамках НСРД грошових коштів, відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, такий вид втручання у права та законні інтереси ОСОБА_14 спрямований на встановлення фактичних обставин цієї справи, арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості причетності або непричетності ОСОБА_14 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Вказана позиція узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Однак, якщо розібратися у деталях, то як вбачається з матеріалів, у клопотанні слідчої ОСОБА_10 взагалі відсутнє відповідне обґрунтування підстав для арешту решти, частини не ідентифікованих грошових коштів в сумі 68200 дол. США та 930 Євро, вилучених за місцем проживання ОСОБА_14 , критеріїв відповідності вимогам ч.2 ст.167 КПК України.

При тому, що у протоколі обшуку є примітка захисника про те, що гроші належать чоловіку ОСОБА_14 - ОСОБА_16 , який перебуває з ОСОБА_14 у зареєстрованому шлюбі та проживає в квартирі де проводився обшук, а декларація про доходи ОСОБА_16 , свідчить про те, що загальна сума його доходу становить 4 324 200,00 грн. за 2024 рік, тобто більше 100 000 дол. США.

Висновки слідчого судді про те, що вилучені, крім ідентифікованих (68200 дол. США та 930 Євро) не можуть належати ОСОБА_17 , оскільки ці гроші вилучені саме під час обшуку, серед вилучених грошей, є і заздалегідь ідентифіковані, тобто, гроші, які були передані саме ОСОБА_14 в якості неправомірної вигоди, що виключає твердження про належність цих грошей виключно ОСОБА_16 є непереконливими, а по суті безпідставними.

Слідчий суддя своєю мотивацією, перебрав на себе непритаманні правосуддю функції обвинувачення, фактично вийшов за межі доводів клопотання слідчої про арешт майна, вказавши, додаткову, не визначену у клопотанні підставу для арешту - з метою конфіскації як виду покарання, яке загрожує ОСОБА_14 .

Факт того, що гроші не належать ОСОБА_17 , а є коштами отриманими в результаті злочинної діяльності, при тому, що ОСОБА_14 інкримінований епізод з ОСОБА_15 на суму приблизно 10 000 дол. США, є предметом доказування не судом, а прокурором, сторона захисту представила свої аргументи та докази походження коштів, а прокурор їх не спростував.

Яка роль ОСОБА_14 у «схемі ухилення від призову або непридатності до військової служби» при тому, що ОСОБА_15 вже військовослужбовець, чи є ОСОБА_14 службовою особою, чи могли настати негативні наслідки, ці питання з урахуванням специфіки справ даної категорії, предмету та обсягу доказуванню, слід з`ясувати.

При вирішенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з того, що у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.)

Підсумовуючи вищевикладене, колегії суддів вважає небезпідставними доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , а допущену слідчим суддею помилку можливо виправити, змінити рішення та відмовити слідчому в частині задоволення клопотання про арешт грошових коштів в сумі 68200 дол. США та 930 Євро, номіналом, серіями та номерами, які зазначені у протоколі обшуку від 12.06.2025 року, вилучених за місцем проживання ОСОБА_14 .

Оскільки правомірність набуття та належність грошових коштів ОСОБА_16 прокурором, під час апеляційного розгляду не спростовані, підстави для їх арешту слідчим у клопотанні не наведені, то вони підлягають поверненню власнику, як незаконно вилучені.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 309, 370 - 372, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 26 червня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000055 від 06.05.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.368 та ч.5 ст.426-1 КК України - змінити.

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 13.06.2025 року про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною їх використання та розпорядження на речі, документи та грошові кошти, вилучені у ОСОБА_14 під час проведення 12.06.2025 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- мобільний телефон марки «Моторола» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- флеш накопичувач об`ємом 32GB, чорного кольору;

- ідентифіковані грошові кошти в іноземні валюті номіналом 100 доларів США у кількості 20 одиниць з серійними номерами: РL48643736J, РF47226034С, QJ28673852А, QЕ31542691А, QE31542693А, МF29005315Е, LЕ77160031Е, QK42012557В, QК42012565В, QJ28673857А, QK42012563В, QК42012562В, LВ78720974С, QК42012566В, LВ51581016W, LL82312702І, QЕ31542692А, QJ28673858А, РL48643753J, PD18661058В.

У задоволенні клопотання слідчому ОСОБА_10 від 13.06.2025 року про арешт грошових коштів в сумі 68200 дол. США та 930 Євро, номіналом, серіями та номерами, які зазначені у протоколі обшуку від 12.06.2025 року, вилучених у ОСОБА_14 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

Грошові кошти в сумі 68200 дол. США та 930 Євро повернути власнику ОСОБА_16 .

Відповідно до ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі частини тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали апеляційного суду вручити прокурору, власнику майна ОСОБА_16 , захисникам ОСОБА_14 - адвокатам ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Виконання ухвали суду про повернення коштів покласти на слідчого ОСОБА_10 , контроль за прокурором ОСОБА_6 .

Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4