ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/239/25
Провадження № 1-кп/131/19/2025
У Х В А Л А

"03" червня 2025 р. м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 і його захисника ОСОБА_5 ,

та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань №2 в м.Іллінці Вінницької області клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2024 року за № 0000030, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.ч.2 ст.307 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Іллінецького районного суду Вінницької області (головуючий суддя ОСОБА_1 ) перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2024 року за № 0000030, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.ч.2 ст.307 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

03 червня 2025 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , який закінчується 05 травня 2025 року, на 60 днів, мотивуючи тим, що завершити судовий розгляд справи з об`єктивних причин до завершення строку дії ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо, а ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , не зменшилися та продовжують існувати.

Зокрема, вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, тобто без можливості застосування ст. 75 КК України, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання під загрозою застосування суворої міри покарання, може здійснити спроби переховуватись від слідства та суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також вчинити інше кримінальне правопорушення у якому підозрюється що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки йому відомі місця придбання психотропних речовин та особи, які їх потребують, він ніде на працює, а наявність дітей при вчиненні злочинів вказує на відсутність соціально-стримуючих факторів.

Отже, не продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам, а застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам, а також сприяти виконанню покладених на обвинуваченого обов`язків задля дотримання розумних строків. Правом на альтернативний запобіжний захід у виді застави ОСОБА_4 не скористався.

Таким чином, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, вважає доцільним продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на вказані у ньому мотиви. Заперечив відносно задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, посилаючись на відсутність підстав для такої зміни.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , зеперечили щодо продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 . Захисник просила змінити обвинуваченому ОСОБА_4 застосований запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Підставою для зміни запобіжного заходу, на думку захисника, є те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем тимчасового тримання, на його утриманні перебувають неповнолітні діти. Вказані обставини вважає стримуючими. ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає, не має наміру переховуватися від суду, а, з врахуванням висновків органу пробації, застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту надасть йому можливість спілкуватися із родиною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні висловив думку про можливість обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з того, що ризики, які були підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не зменшились, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Судом встановлено, що в межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту його затримання, тобто до 00 годин 55 хвилин 12 лютого 2025 року (відповідно до протоколу затримання) в межах строку досудового розслідування та визначено як альтернативний запобіжний захід - заставу в сумі 302800,00 грн, яку ОСОБА_4 не сплачено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, тобто до 11 квітня 2025 року включно. Заставу, визначену ухвалою слідчого судді від 16.12.2024 року залишено без змін у тому ж розмірі. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто включно по 05 червня 2025 року. Визначено ОСОБА_4 заставу в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800,00 грн.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, чинити тиск на іншого обвинуваченого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачені та свідки на даний час судом не допитані, не всі письмові докази досліджені, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового провадження, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків переховування від суду під тиском можливого відбування покарання, впливати на іншого обвинуваченого та свідків, з метою запобігання спроби вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, останньому доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ще на шістдесят днів, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь вчиненого ним, кореспондується з характером суспільного інтересу, тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду наразі жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити виконання належної процесуальної поведінки обвинуваченим під час судового розгляду даного кримінального провадження. Крім того в суду відсутні відомості про неможливість утримання ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я.

З врахуванням вищевикладеного, вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до переконання, що застосування більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не може запобігти існуючим в кримінальному провадженні ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та приходить до висновку, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 слід продовжити застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Разом з тим, керуючись вимогами ч.3 ст.183 КПК України, згідно якої суд при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин вчинений повторно, з корисливих мотивів, що є єдиним та ключовим джерелом його доходу, а тому суд вважає, що розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 16.12.2024 року слід залишити без змін у тому ж розмірі та обов`язки передбачені статтею 194 цього Кодексу, які будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

При цьому, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокатом ОСОБА_5 , під час судового засідання, як на підставу застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не наведено жодної обставини, яка б свідчила про втрату актуальності вищевказаних ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, де він проживає спільно з близькими родичами, наявність неповнолітніх дітей, позитивна характеристика з місця тимчасового тримання, висновки органу пробації, суд не може розцінювати як підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, так як з урахуванням обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень та його тяжкості, дані обставини не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказані захисником обставини (наявність дітей, дружини, матері) мали місце і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , і самі по собі вони не можуть мінімізувати встановлені наявні ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, оскільки визнає вину в чиненні кримінальних правопорушень, має постійне місце проживання та родину, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотання.

За вказаних обставин, клопотання захисника обвинуваченого про зміну застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, який, з урахуванням встановлених під час судового засідання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, об`єктивно не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, є необґрунтованим, внаслідок чого задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 199, 370-372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Василівка Іллінецького району Вінницької області, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 серпня 2025 року, включно.

Строк дії ухвали визначити до 01 серпня 2025 року включно.

Дата закінчення строку тримання ОСОБА_4 під вартою 01 серпня 2025 року.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800,00 грн. (триста дві тисячі вісімсот гривень), які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати на виклики прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч.8 ст.182 КПК України, згідно з якими, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_4 визначити термін їх дії, відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, на строк дії даної ухвали.

У задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 , про зміну застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_8