ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2586/25 Справа № 201/3026/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпро від 08 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, в останнє:

28.10.2024 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Соборного районного суду м. Дніпро від 08 липня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком 05 вересня 2025 включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, на переконання суду першої інстанції, наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Враховано дані про особу обвинуваченого, який в період іспитового строку вчинив новий особливо тяжкий та тяжкий злочин, не працевлаштований. Утриманців не має.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу.

Зазначає, що прокурором до клопотання не долучено жодного належного доказу на підтвердження ризиків.

Зауважує, що за відсутності доказів на підтвердження ризиків, а також урахування тривалості тримання обвинуваченого під вартою та його належної процесуальної поведінки, застосування виняткового запобіжного заходу є безпідставним.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних доводів та просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши надані матеріали разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я та громадської безпеки, за які передбачено покарання у довготривалого позбавлення волі, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду. Приймається до уваги, також що обвинувачений вчинив інкриміновані злочини в період іспитового строку, що у разі визнання його винним тягне за собою ймовірність призначення покарання з застосування ст. 71 КК України, а тому розуміючи такі правові наслідки останній може вдатись до спроб переховування.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховується, що ОСОБА_7 не працевлаштований, легального джерела доходу не має, за попереднім вироком засуджений за аналогічний злочин проти власності, приймається до уваги, що останній на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини в період іспитового строку, що у своїх сукупності свідчить про вагомість ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Що стосується посилання захисту, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того захистом не наведено жодних даних щодо міцності соціальних зв`язків, наявності утриманців та інше, які в свою чергу виступили стримуючим фактором в протиправній поведінці останнього.

Разом з цим, приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу, утриманців, неповнолітніх дітей не має, вчинив інкримінований злочин шляхом здійснення пострілів з пістолету.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, з застосуванням насильства до потерпілого, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави на даній стадії розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, враховуються всі вищезазначені ризики і особу обвинуваченого та вважає правильним рішення суду про продовження міри запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Ствердження захисту щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого не є достатньо слушними для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки така поведінка ОСОБА_7 зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу, так як через незначний проміжок часу після інкримінованих подій обвинувачений був затриманий.

Враховується, що встановлені ризики є триваючими та на даний час судового провадження не є нівельованими, при цьому зважається на те, що тривалість застосування запобіжного заходу зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованих обвинуваченому злочинів, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпро від 08 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4