УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах компанії ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просила:

1) скасувати арешт, накладений на мобільний телефон ОСОБА_6 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/2429/25 від 06.02.2025;

2) скасувати арешт, накладений на грошові кошти ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000170 від 29.01.2024 ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2025.

В обгрунтування клопотання вказано, що детективами БЕБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000170 від 29.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 3 ст. 212 КК України.

14.01.2025 за адресою проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) проведено обшук, під час якого вилучено мобільний телефон та грошові кошти, на які згодом накладено арешт.

06.02.2025 слідчою суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_7 клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно задоволено частково, накладено арешт на мобільний телефон та відмовлено у накладені арешту на грошові кошти.

25.03.2025 рішенням Київського апеляційного суду м. Києва ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2025 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна задоволено в повному обсязі.

Представник власника майна вказує, що на момент тимчасового вилучення мобільного телефону орган досудового розслідування порушив вимоги КПК України, вилучивши його всупереч прямої заборон закону на такі дії, а також відсутністю правових підстав для такого вилучення.

Також вказав, що стаття 98 КПК України, серед іншого, зазначає, що речовим доказом є гроші, набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте, грошові кошти у сумі 56 000,00 дол. США були отримані ОСОБА_6 16.12.2024 на підставі договору купівлі-продажу належної останній квартири.

Відтак, оскільки вказана сума грошових коштів отримана ОСОБА_6 у законний спосіб, вони не можуть містити ознаки, визначені ст. 98 КПК України.

У зв`язку з чим, на переконання адвоката, арешт було накладено необґрунтовано та наразі в його необхідності відпала потреба, відтак він підлягає скасуванню..

У судовому засіданні представника власника майна вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти скасування арешту, вказавши, що досудове розслідування триває, вказане майно визнано речовим доказом у справі та необхідність в застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження не відпала, подав відповідні письмові заперечення.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши представника власника майна та прокурора, подані письмові заперечення, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/2429/25 від 06.02.2025 було частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна, накладено арешт на вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «Iphone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАт «Київстар» НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2025 у справі № 761/2429/25 ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2025 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна задоволено, накладено арешт на майно, вилучене 14.01.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «Iphone» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАт «Київстар» НОМЕР_3 ;

- грошові кошти загальною сумою 68 500 доларів США;

- грошові кошти в сумі 5 000 Євро.

Мотивуючи підставу для накладення арешту колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду вказала, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим прийшла до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що доводи представника ОСОБА_6 заслуговують на увагу в частині наявності підстав для скасування арешту на грошові кошти в сумі 56 000,00 доларів США. Так встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2024, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 , зареєстрованого в реєстрі за № 2765, ОСОБА_6 як продавець здійснила продаж квартири у місті Запоріжжі загальною площею 111,5 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., за 2 370 000,00 гривень, які покупець сплатив повністю до підписання цього договору.

У подальшому, як повідомив у судовому засіданні представник власника майна, вказані кошти були конвертовані у валюту долар США на загальну суму 56 000,00.

Отже, на підставі поданих документів, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 56 000,00 доларів США, вилучені у ОСОБА_6 , набуті нею у законний спосіб, відтак не можуть відповідати критерію речового доказу, зокрема бути грошовими коштами, здобутими кримінально протиправним шляхом, відтак відсутні правові пісдтави для подальшого застосування арешту майна.

При цьому, в іншій частині клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відсутнє належне обґрунтування та докази того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, що дає суду підстави дійти до висновку, що необхідність арешту на зазначене майно на теперішній час не відпала та арешт накладено обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 132, 169, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити частково.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2025 у справі № 761/2429/253, на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме на грошові кошти загальною сумою 56 000 доларів США (п`ятдесят шість тисяч).

В іншій частині - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1