ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/6981/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/840/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами виконувача обов`язки керівника Харківської обласної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, визнаного не придатним до військової служби у мирний час та обмежено здатним у воєнний час, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-31.10.2024 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання приєднано частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024, у виді 1 місяця позбавлення волі, перевівши на підставі ч.1 ст.72 КК України покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі, виходячи із співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі і ОСОБА_8 визначено остаточне покарання - 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Кримінальне провадженні розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, 15.08.2024, приблизно о 01-00 год., більш точного часу в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_8 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, відчинив хвіртку, пройшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до прибудови до житлового будинку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди потерпілій, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан та в подальшому продовжено його дію, викрав акумуляторну пилу марки «Parkside» з двома змінними акумуляторами у комплекті ємністю 4000 mAh., вартістю 4300 грн. та акумуляторний шуруповерт марки Makita «Cordless Drill» у пластиковому сейфі з двома змінними акумуляторами на 24V, зарядним пристроєм та набором змінних свердел, біт та насадок у кількості 23 одиниці вартістю 880 грн.

Після скоєння злочину ОСОБА_8 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями майнову шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 5180 грн.

Крім того, 27.08.2024, приблизно 01-00 год., більш точного часу в ході судового слідства не встановлено ОСОБА_8 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, відчинивши хвіртку, пройшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди потерпілій та бажаючи їх настання, діючи повторно, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан та в подальшому продовжено його дію, впевнившись, що ніхто зі сторонніх осіб за його діями не спостерігає, викрав спортивний велосипед марки Discovery Rocket вартістю 3785 грн.

Після скоєння злочину ОСОБА_8 з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями майнову шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 3785 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі виконувач обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури ставить питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Указав, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 застосував закон, який не підлягає застосуванню - ч.4 ст.70 КК України. Зазначив, що у разі коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробування зберігає свою закону силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільняється від відбування покарання з випробуванням, та новий вирок за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно. Просить вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування положень ч.4 ст.70 КК України, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_8 посилається не неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що під час досудового розслідування йому погрожував слідчий задля надання неправдивих свідчень. Також зазначив, що насправді пилу, шуруповерт у ОСОБА_9 він брав з його згоди, так само велосипед у ОСОБА_10 .. Зауважив, що на розгляд справи в порядку ст.349 КПК України він погодився через обіцянку прокурора про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком. Наголосив, що має роботу, має кохану жінку та здатен жити в суспільстві, не порушуючи встановлених норм. Просить призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу виконувача обов`язки керівника Харківської обласної прокуратури та просив її задовольнити. Апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. У вирішення апеляційної скарги прокурора покладалися на розсуд суду.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого, захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково.

Доводи обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування він піддавався тиску з боку правоохоронних органів з метою надання неправдивих свідчень, колегія суддів вважає за необхідне прокоментувати наступним чином.

Верховний Суд у своїх рішеннях уже звертав увагу на те, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви (справа № 515/2020/16-к).

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_8 на стадії досудового слідства із заявами про тиск з боку правоохоронних органів до прокуратури не звертався. Відповідних заяв з боку останнього не було і під час судового розгляду у суді першої інстанції. Вперше обвинувачений вказав про це в своїй апеляційній скарзі, однак зазначені обвинуваченим відомості не містили належного опису фактичних обставин, за яких відбувалося стверджуване ним погане поводження. Таких відомостей не було наведено обвинуваченим і в судовому засіданні під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження. Також обвинуваченим не було наведено доводів стосовно того, які саме обставини перешкодили йому звернутись до правоохоронних органів з такими заявами.

Таким чином матеріали справи не містять будь-яких даних про застосування до ОСОБА_8 недозволених методів під час слідства.

Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового провадження, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_8 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

За таких обставин суд обґрунтовано розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу останнього.

При цьому, згідно журналу судового засідання від 24 грудня 2024 року, обвинувачений ОСОБА_8 наголошував, що підтверджує всі обставини, зазначені в обвинувальному акті, та добровільно надав показання.

Що стосується твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про введення його стороною обвинувачення в оману, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами справи. Крім того, судовий розгляд здійснювався за участю захисника, а показання обвинувачений надавав добровільно.

З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів не перевіряє оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювались і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.4 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону за доводами апеляційної скарги обвинуваченого, які були б підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

За змістом ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів провадження, суд не встановив не встановив ані обтяжуючих, ані пом`якшуючих покарання обставин, а відтак підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України - відсутні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, не одружений, має постійне місце проживання, перебуває на військовому обліку, на обліку у лікаря нарколога не перебуває (раніше перебував з 2006 року з діагнозом «Вживання алкоголю зі шкідливими наслідками» знятий з покращенням), перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1997 року з діагнозом «Легка розумова відсталість», згідно з висновком центру пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як високий, ризик небезпеки для суспільства - як середній, а виправлення особи без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі у мінімальних розмірах передбачених санкцією статті, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, без застосування ст.75 КК України.

Що стосується посилання обвинуваченого на наявність в нього роботи та близьких стосунків, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України.

Доводи виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню - ч.4 ст.70 КК України, є обґрунтованими.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч.4 ст.70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 ОСОБА_8 був засуджений за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі із застосуванням ст..75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_8 засуджено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.12.2024 він вчинив 15.08.2024, 27.08.2024, тобто до його засудження Лозівським міськрайонним судом Харківської області від 31.10.2024.

Таким чином, з урахуванням викладеного, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 підлягає самостійному виконанню та не об`єднується з покаранням, призначеним за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.12.2024, оскільки застосування принципів складання або поглинення покарань відповідно до ч.4 ст.70 КК України у цій ситуації є неприпустимим.

Наведене відповідає позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відображеній у постанові від 01 квітня 2024 року у справі № 183/6854/20.

З огляду на наведене вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язки керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення суду про застосування положень ч.4 ст.70 КК України.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2024 року виконувати самостійно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: