Справа № 638/6443/25
Провадження № 1-кп/638/1546/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному проваджені за № 0000195від 07.02.2025відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, який має середню освіту, командир мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , контактний телефон: НОМЕР_3 , раніше несудимого в силу ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби, перебуваючи на посаді командира мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. 68 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.01.2025 приблизно приблизно о 02 годині 00 хвилин, прибув на автомобілі марки Audi, сірого кольору, державний номер НОМЕР_4 (іноземної реєстрації) під керуванням військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , разом з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , до магазину «Посад» по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 домовився зустрітися з ОСОБА_6 , який хотів вирішити питання стосовно ремонту пошкодженого ОСОБА_7 автомобіля. Перебуваючи біля зазначеного магазину ОСОБА_4 усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, де розташовані житлові будинки цивільних громадян, які вже відпочивають, маючи умисел на вчинення хуліганських дій, висловлюючи зневагу до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, з мотивів явної неповаги до суспільства, узяв із собою ввірену йому вогнепальну зброю типу автомату АКМС № ЛР5910, 1962 року випуску та здійснив 30 пострілів у бік автомобіля марки Audi, чорного кольору, номер НОМЕР_5 (іноземної реєстрації), який перебував на відстані приблизно 60 метрів від його автомобіля.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , вину у вчинені кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 4 ст. 296 КК України визнав в повному обсязі, все викладене в обвинувальному акті підтвердив, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і про обставини вчинення інкримінованих йому злочину пояснив так, як це викладено в цьому вироку, крім того зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочинів), пояснюють мотиви скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України, просив урахувати обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вважав, що достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, раніше несудимий, військовослужбовець, командир мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання по справі є щире каяття обвинуваченого, який визнав свою вину та розкаївся у вчиненому, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював вчинені ним злочин, продемонстрував готовність понести заслужене покарання, дав правдиві показання, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання, в обвинувальному акті не зазначені та судом не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для його виправлення, а також попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що наявні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відсутність тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу винного, суд вважає можливим звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 2 роки із застосуванням п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки ОСОБА_4 можливо виправити без реального відбуття покарання.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

В силу вимог ст. 368 КПК України питання про повернення застави суд має вирішити під час винесення вироку по справі. Відомостей про порушення ОСОБА_4 під час перебування під заставою умов указаного запобіжного заходу, а також звернення внесеної застави в дохід держави судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе повернути грошові кошти в розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок, внесені на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області заставодавцю ОСОБА_8 .

Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України відсутні. Цивільний позов по справі не заявлений.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки № СЕ-19/121-25/1191-БЛ від 22.01.2025 про витрати на проведення експертизи, дані витрати становлять 7 959,00 грн, які повинні бути стягнуті на користь держави.

Керуючись ст. 182, 349, 368, 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, якщо він протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 7 959,00 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками скасувати.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1