КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 11-кп/824/3454/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 10 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку ст. 616 КПК України.

Доручено керівникові територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві, провести перевірку факту вчинення фізичного насильства відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» з боку співробітників Національної гвардії України, що забезпечують конвоювання обвинувачених, під час перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у кімнаті тимчасового тримання у приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва, на умовах застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений, вважаючи ухвалу неконституційною, незаконною, необґрунтованою та злочинною, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, рекомендувати судді дотримуватись вимог КПК України, не ігнорувати, оскільки невинна людина за гратами, «він вийде і можна уявити, оскільки він 10 років в ЗСУ».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він обмовлений, судом постійно порушується порядок розгляду клопотання; він не ознайомлений з доказами, хоча існують докази його невинуватості, які судом ігноруються, а його виводять із зали суду; є підстави для закриття справи, фактичні дані не відповідають реальності; прокурор «фантазує» і нічого не надає суду. Він студент НЮУ, «не дозволяє ламати йому кар`єру, бо «будуть плакати».

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддею-доповідачем витребувані копія клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та копія оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні документи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до 3 грудня 2022 року до ЄРДР за № 0002741, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що строк дії раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, , закінчити судовий розгляд кримінального провадження неможливо.

У клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, а саме:

- досудовим розслідуванням встановлено, що з 2 червня 2022 року на посаді солдата резерву 47 запасної роти військової частини НОМЕР_1 проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_7 2 грудня 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме коштами магазину «Червоне та Біленьке» (ТОВ «ТД Український продукт» ЄРДГЮУ 38707225), у зв`язку з чим з цією метою ОСОБА_6 , обслідуючи обстановку та можливі шляхи втечі після вчинення злочину у період з 20.05 год до 20.43 год. двічі пройшов поблизу вказаного вище магазину, будучи вдягнутим у цивільну форму одягу, рухаючись маршрутом з гаражного кооперативу «СТ ГАРАЖ», що знаходиться за адресою: вуя. Тополева, 4/8, у бік буд. 19 по вул. Стадіонній в м. Києві, після чого у невстановленому місті перевдягнувся у форму захисного кольору, закривши обличчя пов`язкою. У подальшому ОСОБА_6 , рухаючись тим же встановленим маршрутом, 2 грудня 2022 року приблизно о 21.58 год. зайшов до приміщення магазину «Червоне та Біленьке» у м. Києві по вул. Брюллова, буд. 1-А, де, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, демонстративно тримаючи у лівій руці предмет, схожий на ніж, підійшовши до касової зони, де перебувала касир ОСОБА_8 , здійснивши у такий спосіб погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я останньої. У цей же час ОСОБА_8 , сприйнявши дії ОСОБА_6 загрозливими для свого життя, відступила від касового апарату, після чого ОСОБА_6 , усвідомлюючи, шо фізичний та психологічний спротив потерпілої ОСОБА_8 подолано, відкрив касовий апарат, який є іншим сховищем, з якого взяв грошові кошти у сумі 2400 грн, які складали денну заробітну плату ОСОБА_8 , якими розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у розбої, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням в інше сховище, в умовах воєнного стану, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Окрім того, ОСОБА_6 , проходячи з 2 червня 2022 року військову службу під час мобілізації, на особливий період на посаді солдата резерву 47 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з особистих мотивів, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16,37, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1-3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, використовуючи обставину направлення його 22 листопада 2022 року на лікування до шпиталю у м. Дніпро, як привід для ухилення від несення обов`язків військової служби, 22 листопада 2022 року у невстановлений час, перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , ввівши в оману командування про те, що він убуває на лікування до шпиталю, фактично на лікування не прибув, ухилившись з 22 листопада 2022 року до 9 грудня 2022 року від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Прокурор наголошує на тому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 та 15 років позбавленням волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику переховування від суду. Також прокурор звертає увагу, що обвинувачений на території міста Києва не має постійного місця мешкання, стійких родинних зав`язків, що може привести до залишення території м. Києва, що унеможливить прийняття процесуальних рішень та проведення судового розгляду кримінального провадження у розумні строки. Окремо прокурор наголошує, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення понесення покарання та залишення меж країни, про що свідчить висунуте обвинувачення за ч. 4 ст. 409 КК України, оскільки ОСОБА_6 був направлений на лікування до м. Дніпра, перебував у м. Києві, однак, у подальшому його місце перебування було встановлено у м. Ужгороді, що може бути розцінено, як спроба втечі.

Також, як зазначає прокурор, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які наразі судом не допитані. Вказане обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, у тому числі поєднаних з погрозою застосування насильства, що може свідчити про схильність обвинуваченого до вчинення дій насильницького характеру, зокрема, і до інших учасників кримінального провадження, оскільки серед осіб, які підлягають допиту у кримінальному провадженні як свідки, що проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим, які під тиском ОСОБА_6 можуть змінити показання з метою уникнення його відповідальності.

Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного з погрозою застосування насильства, що може свідчити про схильність підозрюваного до вчинення дій насильницького характеру, зокрема, і до інших учасників кримінального провадження, чим обґрунтовується можливість вчинення підозрюваним інших злочинів. Підозрюваний наразі не має засобів до існування, роботи, власності, що свідчить про можливість вчинення корисливих злочинів. Крім того, як зазначає прокурора, у провадженні Конотопського міського суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, яке направлено до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, що свідчить про схильність ОСОБА_6 до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Прокурор вказує у клопотанні, що, у разі обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки судовий розгляд не завершено, а тому ОСОБА_6 , перебуваючи не під вартою, може вчиняти ряд дій для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання прокурора, більш м`які запобіжні заходи, застосовані до обвинуваченого ОСОБА_6 , не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків та запобіганню вищезазначеним ризикам.

З огляд на викладені обставини, прокурор просив продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , зазначивши, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а також просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечував. Окрім того в порядку ст. 206 КПК України заявив клопотання, в яких повідомив суд, що відносно нього під час перебування в кімнаті тимчасового тримання у Солом`янському районному суді м. Києва, працівниками служби конвоювання вчинялось фізичне насильство, а тому на підставі ст. 206 КПК України просить суд захистити його права та вжити всіх заходів для перевірки побоїв з боку службових осіб Національної гвардії України. Також повідомив, що до кімнати тимчасового тримання у Солом`янському районному суді м. Києва викликалась швидка медична допомога з приводу болю у грудях.

Також обвинувачений подав клопотання в порядку ст. 616 КПК України у якому просив мобілізувати його до лав ЗСУ.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За результатами розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку про доведеність на даному етапі ризиків у кримінальному провадженні та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд виходив з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 187 КК України), і в разі визнання його винним, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень на підставі вироку суду, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України були відкриті матеріали досудового розслідування, а тому він обізнаний із анкетними відомостями потерпілої та свідків у даному кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику можливого впливу на потерпілу та свідків з метою зміни останніми своїх показів, наданих на етапі досудового розслідування.

Судом не встановлено, що ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду, з часу минулих судових засідань фактично зменшився чи зник, як і не встановлено підстав для визнання ризику щодо впливу на свідків та потерпілу необґрунтованим.

При розгляді клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зареєстрованого постійного місця проживання у м. Києві не має, однак проживав у військовому містечку при в/ч, де проходив військову службу за мобілізацією, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, обставини вчинення останнім інкримінованих йому злочинів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинуваченого під вартою, на думку суду, свідчить про недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про необхідність продовжити обвинуваченому, обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 10 липня 2025 року включно.

Враховуючи обставини та характер вчинених кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує,що згідно з положеннями ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинувачених застосований під час досудового розслідування, що свідчить про те, що під час здійснення досудового розслідування у ході вирішення питання застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею перевірялась наявність достатніх даних, які свідчили про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

За змістом оскаржуваної ухвали питання продовження строку тримання обвинуваченим під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно обвинуваченого за інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, як і позбавлений такої можливості на даному етапі судового розгляду дати оцінку наявним у кримінальному провадженні суд першої інстанції.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їх наслідків, дані про особу обвинуваченого, наявні у розпорядженні суду, що відображено і в оскаржуваній ухвалі, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом висунутого ОСОБА_6 обвинувачення йому інкримінується вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

З огляду на покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, враховуючи стадію судового розгляду, на думку колегії суддів, залишається реальним ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

При цьому колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який, згідно з наявними у розпорядженні колегії суддів відомостями, раніше несудимий, зареєстрованого постійного місця проживання у м. Києві не має, однак, проживав у військовому містечку при в/ч, де проходив військову службу за мобілізацією, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, та вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність даних обставин вказує на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

За встановленого, на переконання колегії суддів, на даній стадії судового розгляду є допустимим висновок щодо високої ймовірності вчинення обвинуваченим позапроцесуальних дій з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що буде перешкоджати судовому розгляду, у т.ч. впливу на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та обставин висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі ризик впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на користь обвинуваченого є реальним.

Також колегія суддів вважає небезпідставним наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження тих, у вчиненні яких він обвинувачується, що підтверджується обставинами та характером інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також даними, не спростованими стороною захисту, про наявність у провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , у т.ч. за ч. 4 ст. 187 КК України.

Окремо колегія суддів звертає увагу на зміст апеляційної скарги, в якій обвинувачений також висловлює погрози, що підтверджує як реальність ризику впливу на потерпілу та свідків, а також про наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження тих, у вчиненні яких він обвинувачується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, так й інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх тяжкість, покарання, яке може бути призначене йому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується, свідчать про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам кожного з обвинуваченого забезпечити їхню належну процесуальну поведінку.

Окрім того, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів: за відсутності заяв відповідних осіб - передачі на поруки, відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

При цьому колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на те, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення з урахуванням встановлених та з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року в частині продовження обвинуваченому за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 409 КК України ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 10 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4