Єдиний унікальний номер 205/1621/25
Номер провадження 1-в/205/254/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Новокодацького районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у в залі суду в м. Дніпро розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ст. 82 КК України, -

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відео конференції)

захисника адвоката ОСОБА_7

представника УВП ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2025 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з клопотанням про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування заявленого клопотання, посилається на те, що 15 травня 2003 р. Апеляційним судом Запорізької області у справі №1-6 було винесено вирок про визнання, його винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.93КК України 1960 року та призначено покарання за ст. 93 КК України 1960 року у виді довічного позбавлення волі. На 14.01.2025 року відбув 23 роки та 6 місяців і 14 днів. Зазначає що за час відбування покарання він став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину та шкоду, завдану потерпілим і суспільству. Постійно працює над власним виправленням і розвитком, навчається четвертий рік за програмою Прометеус, має 25 сертифікатів, за можливістю працює, за що має декілька заохочень.Вважає, що засуджені, які відбувають своє покарання понад 15 років на момент ухвалення Закону № 2690-ІХ, опинились у дискримінаційному положенні, що явно суперечить положенням Конвенції з прав людини, а саме ст.ст. 5, 14 та ст. 1 Протоколу №12 до Конвенції. На підставі наведеного вище просить задовольнити подане ним клопотання, застосовувати щодо нього норми ст. 82 КК України та замінити його покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від 1,5 до 6 років.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 просив суд клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому, та просив замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі строком від 1,5 до 6 років.

Захисник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні підтримала позицію підзахисного.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_8 , відніс вирішення питання на розсуд суду, зазначивши, що засуджений ОСОБА_9 в цілому характеризується добре, не працевлаштований у зв`язку з відсутністю умов працевлаштування для засуджених до довічного позбавлення волі, які відбувають покарання у секторі максимальної безпеки, також зазначив, що ОСОБА_9 займається навчанням та самоосвітою.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись, що засудженим не дотримано процедури та порядку звернення з відповідним клопотанням та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, прокурора, представника установи виконання покарань, дослідивши матеріали справи та особову справу вказаного засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до абзацу третього пункту 2постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2003 року за ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_10 рахується з 30.06.2001 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№89)».

Із характеристик на засудженого вбачається, що ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.07.2001 року. Під час перебування в Запорізькому СІЗО (№10) допустив 1 порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашене у встановленому ч.14 ст. 134 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку. Заохочень не мав. Під час перебування з 29.10.2003 року в Київському СІЗО характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. Під час відбування покарання з 11.03.2004 року в приміщенні камерного типу сектора максимального рівня безпеки при Софіївській виправній колонії (№55) за допущені порушення установленого порядку відбування покарання 2 (два) рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому ч.14 ст. 134 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці тричі заохочувався правами начальника установи.

У Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» прибув 08.02.2016 року для відбування покарання в приміщенні камерного типу сектору максимального рівня безпеки. На виробництві колонії не працевлаштований, але, в порядку ст. 118 Кримінально- виконавчого кодексу України залучався до суспільно-корисної праці в секторі максимального рівня безпеки по збірці штучних квітів з грудня 2019 року по травень 2020 року, отримував заробітну плату. До роботи відносився відповідально. На теперішній час не працює у зв?язку з відсутністю такої можливості в секторі максимального рівня безпеки. Висловлює наміри працювати, у разі надання такої можливості. Вимоги установленого порядку відбування покарання не порушує. Стягнень не має. Має 2 (два) заохочення правами начальника установи за сумлінне ставлення до праці у 2020 року та за прийняття активної участі у навчанні через платформу масових відкритих онлайн-курсів «Prometheus». Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи Спальне місце утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Засуджений ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.07.2001 року.

Із змісту довідки про заохочення та стягнення слідує, що ОСОБА_9 за весь час відбування покарання має 3 дисциплінарних стягнення та 5 заохочень.

Частиною першою статті 82 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ, який набрав чинності 06 листопада 2022 року, передбачено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, як що такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Частиною першою статті 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Крім того, засуджений просить замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не на 15-20 років позбавлення волі, а на позбавлення волі строком від 1,5 до 6 років.

Колегія суддів зауважує, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що вимоги ОСОБА_11 в частині заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строком від 1,5 до 6 років суперечать вимогам частин 1 та 5 статті 82 КК України, згідно яких покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, строк якого обчислюється з дня заміни довічного позбавлення волі більш м`яким. При цьому, норми Кримінального кодексу України не передбачають зарахування фактично відбутого строку покарання у виді довічного позбавлення волі у строк покарання, визначений засудженому в порядку ст. 82 КК України при заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Таким чином, клопотання ОСОБА_11 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі строком від 1,5 до 6 років задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ст. 82 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14