Справа № 159/6542/24 Провадження №11-кп/802/446/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_10 , вдівця, маючого на утриманні шістьох дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він під час випробувального строку 03 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки на підставі ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов КП Комунального Підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради до ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КП Комунального Підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14706 (чотирнадцять тисяч сімсот шість) гривень 04 копійок.

Вироком вирішено питання про арешт майна,

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду 24 серпня 2024 року близько 12 години 45 хвилин, ОСОБА_7 керуючи мотоциклом марки «Lifan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги від вулиці Луцької в м. Ковель Волинської обласні на головну дорогу вулиці Варшавської автошляху міжнародного значення М-07 сполученням «Київ-Ковель-контрольно-пропускний пункт Ягодин», в напрямку руху від м. Ковель до м. Любомль Волинської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед виїздом на головну дорогу не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю марки «Volkswagen» модель «LT-46», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі з причепом марки «Прагматек», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , що рухався головною дорогою автошляху М-07 по вулиці Варшавській м. Ковель Волинської області, в напрямку руху від міста Київ до міста Любомль Волинської обласні, внаслідок чого на смузі руху автомобіля з причепом допустив зіткнення мотоцикла марки «Lifan», реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем марки «Volkswagen» модель «LT-46», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі з причепом марки «Прагматек», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «Lifan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: лінійний злам кісток склепіння та основи черепа, забої головного мозку із крововиливами під оболонки, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лівій скронево-тім`яній ділянці, злам лівої ключиці, забій легень, садна голови, верхньої лівої кінцівки.

Причиною смерті ОСОБА_12 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась лінійним зламом кісток склепіння та основи черепа із забоями головною мозку, крововиливами під оболонки.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями відповідно до постанов Кабінет) Міністрів України).

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і його особі, безпідставного та невмотивованого призначення додаткового покарання. Зазначає, що єдиним джерелом доходів є підробіток водієм, також на його утриманні шестеро дітей, яких потрібно відвозити в: садок, гуртки, тощо. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання змінити, та виключити вказівку про позбавлення права керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Зазначає, що звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не передбачено за нормами ст. 75 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 рік, та на підставі ст. 75 КК звільнити від відбування основного покарання з випробовуванням строком на 3 роки.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого та захисника, які кожен зокрема, підтримали скаргу подану ОСОБА_7 з підстав викладених в ній, а скаргу прокурора заперечили, думку прокурора, який заперечив доводи скарги обвинуваченого та просив задовольнити подану ним апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 , у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, в порядку ст. 349 КК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Заслуговують на увагу твердження обвинуваченого про необґрунтоване призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду, що зобов`язувало суд першої інстанції навести мотиви такого його застосування.

Однак, вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке санкцією частини статті не визначене як обов`язкове, суд першої інстанції належним чином своє рішення не мотивував та при цьому не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, внаслідок ДТП втратив дружину, вдівець, на його утриманні перебуває шестеро дітей, транспортний засіб використовує в роботі та для додаткових заробітків (а.с.128), а також з метою утримання дітей.

Ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_14 фактично забезпечує життєдіяльність своєї родини, його підробіток пов`язаний з керуванням транспортними засобами, і він не має іншого виду заробітку, тому позбавлення останнього права керувати транспортними засобами у свою чергу позбавляє обвинуваченого та його дітей коштів для існування. Окрім того, позбавлення права керувати транспортним засобом явно погіршить становище членів сім`ї обвинуваченого, оскільки позбавить їх вкрай важливого у побуті використання автомобіля, який є у власності родини ОСОБА_14 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини кримінального провадження та враховуючи наведене вище, з огляду на індивідуалізацію покарання, колегія суддів доходить висновку про доцільність, в даному конкретному випадку, задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого та змінити вирок, шляхом виключення із вироку призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а апеляційну скаргупрокурора- залишити без задоволення.

Разам з тим, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Волинського апеляційного суду від 30.07.2025 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишено без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2025 року про виправлення описки у вироку Ковельського міськрайонного суду від 10 квітня 2025 стосовно ОСОБА_7 , без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що прийняте рішення не призведе до порушення засад виваженості, що включають наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення додаткового покарання змінити.

Виключити призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді