Провадження №11-сс/801/472/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного

в режимі відеоконференції ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_9 в кримінальному провадженні

№ 0000700 від 08.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_11 , в рамках кримінального провадження № 0000700 від 08.06.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обрано більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання останнього, а саме:

АДРЕСА_1 .

У своїй апеляційній скарзі прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 просить суд скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025, та постановити нову ухвалу у якій застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб у межах строку досудового розслідування.

Апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , слідчим суддею не у повній мірі були дослідженні усі обставини справи, які необхідно враховувати під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу. Зокрема, не враховано тяжкість кримінального правопорушення за яким ОСОБА_9 оголошено підозру. А також, те, що підозрюваний відповідно до постанови Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.05.2018, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та на ОСОБА_9 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Разом з тим, підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, оскільки останній не одружений, непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, а тому ОСОБА_9 може у будь-який момент покинути місце проживання та почати переховуватися від органів досудового розслідування, суду. З огляду на усе вищеперераховане, прокурор просить обрати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, доводи підозрюваного та його захисників про законність ухвали слідчого судді та необхідність залишення її без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основними завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З матеріалів судового провадження слідує, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000700 від 08.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України.

09.06.2025 в межах даного провадження ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Конституційний Суд України неодноразово вказував, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, рішення від 25 червня 2019 року № 3-68/2018).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Корнійчук проти України» від 30 січня 2018 року наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади; обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри (§ 57).

Апеляційний суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

За положеннями ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

З клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора слідує, що органами досудового розслідування вказується на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, так як останній знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а саме позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, з метою уникнення відповідальності за вчинене ним кримінального правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, та незаконно впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Разом з тим, під час розгляду клопотання встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, проживає разом із матір`ю.

Також, відповідно до довідки з КНП «Іллінецька міська рада» № 01-32/1001 від 10.06.2025 підозрюваний ОСОБА_9 знаходиться у хірургічно-травматологічному відділенні лікарні, та у зв`язку із важкістю стану здоров`я підозрюваний потребує подальшого стаціонарного лікування.

На переконання колегії суддів, прокурором не доведено наявності ризиків, достатніх для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільним і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що заявлені слідчим ризики не доведені, з огляду на дані про його особу, має постійне місце роботи та джерела доходів, проживає разом із своєю матір`ю, що у сукупності підтверджує недоведеність заявлених слідчим ризиків.

Отже, слідчим суддею всебічно, повно та об`єктивно розглянуто клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу, враховані всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а тому апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а підстав для скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4