ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1709/23 (1-кп/646/94/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1327/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
28 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08 березня 2025 року.
Також цією ухвалою визначено розмір застави, а саме 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 454200 грн. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 необхідно звільнити з-під варти. А також на ОСОБА_7 було покладено певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
15.01.2025 року до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 60 діб без визначення розміру застави.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначав, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано дійшов висновку про можливість визначення обвинуваченій розміру застави у цьому кримінальному провадженні. Вказував на суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, фактичні обставини правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченої. Також посилався на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Звертав увагу, в том числі, на існування ризи, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме на незаконний вплив на свідків. Вказував, що 2 свідки у цьому кримінальному провадженні ще не допитані судом першої інстанції, а тому перебуваючи на свободі обвинувачена може здійснити незаконний вплив на цих свідків. Посилався на практику ЄСПЛ. Вважав, що контроль за поведінкою ОСОБА_7 можливо забезпечувати лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного захожу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
17 січня 2025 року ухвалою судді Харківського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 .
27.01.2025 року прокурор у кримінальному провадженні звернувся з касаційною скаргою д Верховного Суду та просив скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 17.01.2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Просив також призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
23 квітня 2025 року постановою Верховного Суду касаційна скарга прокурора задоволена, ухвала Харківського апеляційного суду від 17 січня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження скасована і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
07 травня 2025 року ухвалою Харківського апеляційного суду задоволено самовідвід судді Харківського апеляційного суду ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.
Продовжуючи стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що прокурором у судовому засіданні доведено продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки санкція ч.2 ст. 111 КК України передбачає сувору міру покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, та усвідомивши, яке покарання їй загрожує обвинувачена може переховуватись від суду та виїхати за кордон в умовах військового стану. Також суд вважав доведеним ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, які на цей час не допитані судом. Поряд з цим суд врахував, що ОСОБА_7 інкримінується особливо тяжкий злочин у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, стан її здоров`я та вік. Суд першої інстанції дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
З висновками суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції погоджується та вважає, що мотиви прийнятого слідчим суддею рішення повно та обґрунтовано викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам статті 196 КПК України.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні злочину в умовах воєнного стану спрямованого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.
Натомість, колегія суддів, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, її вік, матеріальний стан, дійшла висновку, що застосування до обвинуваченої альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, на цьому етапі кримінального провадження, не ґрунтується на законі та фактичних обставинах цього кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, ст. 111 КК України.
ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що внаслідок повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україні введено військовий стан, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні державної зради, що є злочином проти основ національної безпеки України, що поза розумним сумнівом свідчить про існування суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні.
Отже, законодавець наділив суд дискреційними повноваженнями щодо можливості не визначати розмір застави, а враховуючи наведені обставини цього кримінального провадження, колегія суддів, ретельно перевіривши доводи прокурора та пояснення сторони захисту, дійшла висновку про відсутність підстав у цьому кримінальному провадженні для застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 альтернативного запобіжного захожу у вигляді застави.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В той же час, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.
У цій справі судом першої інстанції, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченій злочину, наявність суспільного інтересу у справі, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, прийняв передчасне рішення щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Тобто, зазначені у апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду щодо неможливості у цьому кримінальному провадженні визначення розміру застави стосовно обвинуваченої.
Поряд з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою або процесуальної ефективності застосування інших менш суворих запобіжних заходів.
Проте, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що строк її дії визначений до 08.03.2025 року включно.
Такі відомості свідчать про те, що оскаржувана ухвала на час апеляційного розгляду є такою, що втратила чинність, а доводи клопотання охоплюють строк дії запобіжного заходу, а саме до 08.03.2025 року, який сплив внаслідок проведення касаційного розгляду у Верховному Суді. Вказані обставини унеможливлюють задоволення апеляційної скарги прокурора.
З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2025 року- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :