1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4354/24 1-кп/335/324/2025
22 травня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , представника особи, щодо майна якої вирішується питання про скасування арешту ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого вищу освіту, не одруженого, не є особою з інвалідністю, не є депутатом чи адвокатом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, фізичної особи підприємця, маючої вищу освіту, розлученої, маючої двох малолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, не є депутатом, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,
Ухвалою судді від 19.04.2024 у даному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання на 16.05.2024, яке було неодноразово відкладено через неявку обвинувачених, зайнятість адвокатів в інших процесах та відпустку головуючого.
Відповідно до ухвали суду від 29.10.2024 призначено судовий розгляд цього кримінального провадження. Також в цій ухвалі було вирішено питання щодо клопотань власника майна про скасування арешту.
В обґрунтування клопотань зазначили, що відповідно до зазначених ухвал слідчого судді був накладений арешт на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 08.11.2023 відбулась перереєстрація вищезазначених автомобілів на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з присвоєнням номерного державного знаку НОМЕР_2 , НОМЕР_4 .
При цьому, при накладенні арешту майно (транспортні засоби) вже не належало ОСОБА_9 , а перебувало у власності ОСОБА_10 з 23.11.2023, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 23.11.2023 СТО № НОМЕР_5 .
Окремо зазначили, що фігурантами кримінального провадження є ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Всі зазначені незаконні дії проходили на території міста Запоріжжя. В цей же час ОСОБА_10 не є учасником даного кримінального провадження та жодного процесуального статусу немає.
Далі зазначили, що не погоджуються з доводами, які викладені в ухвалах слідчого судді щодо визнання транспортних засобів знаряддями злочину та можливості застосування спеціальної конфіскації. Вказують, що вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. Вважали за необхідне в цьому випадку застосувати правові позиції, які викладені в постанові ВС у справі № 153/112/20, де зроблено висновок, що знаряддями скоєння злочину є лише ті предмети, що були використані для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення. Окрім того у зазначеній правовій позиції встановлено, що автомобіль не може бути знаряддям вчинення злочину. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 02.06.2020 по справі № 748/1457/19.
Вказали на те, що зазначені автомобілі не були придбані у підозрюваного, отже застосування спеціальної конфіскації у добросовісного набувача майна, яке придбано не у підозрюваного не передбачено чинним законодавством.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
При ухвалені рішення суд повинен враховати, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тому, просили врахувати положення ч. 5 ст. 9 КПК України та ст. ст. 321, 391 ЦК України. Вважають, що слідчим суддею було здійснено невиправдане втручання у право на мирне володіння майном.
Враховуючи це, вважають, що накладений арешт на транспортні засоби є необґрунтованим та підлягає скасуванню, адже грубо порушує права власника майна ОСОБА_10 . Крім того, ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру. При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Додатково зазначили, що перереєстрація транспортного засобу була здійснена на підставі волі ОСОБА_7 , вираженій у нотаріально посвідченій довіреності.
Окрім того, вже тривалий час ОСОБА_7 не було подано позовну заяву про витребування майна від добросовісного набувача, що також підтверджує беззмістовність заперечень останнього щодо його права власності на один з транспортних засобів.
Окремо заперечили тези прокурора про визнання транспортних засобів речовими доказами та знаряддям злочину.
В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заявлені ним клопотання підтримав повністю за тих обставин, які в них викладені. Додатково зазначив, що транспортні засоби наразі знаходяться у фактичному користуванні ОСОБА_10 , але останній має намір їх продати, а наявність арешту цьому перешкоджає. Така ситуація суттєво обмежую права власника майна, який не є ні підозрюваним, ні будь-яким іншим учасником даного кримінального провадження.
Прокурор щодо заявлених клопотань заперечував. Вказав на те, що в даному кримінальному провадження зазначені транспортні засоби визнані речовими доказами і під час визначення порядку дослідження обставин цього кримінального правопорушення визнано необхідність огляду таких доказів, які є мікроавтобусами, що безпосередньо використовувалися для перевезення людей. Окремо вказав на те, що при апеляційному оскарженні ухвали слідчого судді доводи заявника вже досліджувалися та їм надано правову оцінку.
Обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні вказав на те, що під час обшуку 03.11.2023 зазначені транспортні засобу були у нього вилучені як їх власника, оскільки на той час саме на нього було зареєстровано право власності на них. Затим, за час досудового розслідування, автомобілі були відчужені іншим особам без його відома і подальша доля транспортних засобів йому не була відома до цього часу. Він заперечує щодо задоволення клопотання про скасування арешту.
Захисник ОСОБА_8 вказав на те, що юридично автомобілі належали його підзахисному ОСОБА_7 . Надалі, вже коли він перебував під слідством в м. Запоріжжі та відносно було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поза його волею транспортні засоби вибули з його власності. Фактично транспортні засоби були вивезені до м. Одеси іншими особами. Зазначене майно було визнано речовими доказами за цим провадження, а тому клопотання про скасування арешту не можу бути задоволено.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, судовий розгляд якого тільки розпочато, судом встановлено порядок дослідження обставин кримінального правопорушення з оглядом речових доказів, а тому вважає, що клопотання про скасування арешту майна є передчасним. Разом з тим, вказав на те, що ризик відчуження майна є реальним, про що зазначено самим представником заявника.
Обвинувачена ОСОБА_5 при вирішенні клопотання про скасування арешту майна підтримала думку свого представника.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про скасування арешту майна суд повинен перевірити чи наявні підстави, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість скасування арешту майна - відсутність подальшої потреби в арешті або накладення арешту необґрунтовано.
Зазначені ухвали слідчого судді були предметом апеляційного перегляду Запорізьким апеляційним судом за клопотаннями представника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_4 , про що постановлено ухвали від 09.04.2024.
Відповідно до зазначених рішень суду апеляційної інстанції встановлено, що «У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 також використовують для проведення злочинної діяльності транспортний засіб Renault Trafic, сірого кольору, VIN-номер НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_6 .
Згідно реєстраційної картки автомобіль Renault Trafic, сірого кольору, VIN-номер НОМЕР_1 , д.н.з НОМЕР_6 , був зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однак, 08.11.2023 відбулась перереєстрація вищезазначеного автомобіля на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з присвоєнням номерного державного знаку НОМЕР_2 .
В ході допиту підозрюваного ОСОБА_7 встановлено, що наприкінці літа 2023 року, Всеволод попрохав переоформити вказаний автомобіль з ОСОБА_12 на ОСОБА_7 , оскільки на кордоні виникли проблеми, бо реєстрація автомобіля була Запорізької області. Вони направились в м. Дніпро, де переоформили вказаний автомобіль, але фактично він не знаходився в користуванні ОСОБА_7 , оскільки на ньому здійснювались перевезення. Окрім того, останній повідомив, що не знав про перереєстрацію автомобіля та участі в оформленні документів не приймав, тож яким чином могли оформити документи без його участі не знає.
Згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 51399077 встановлено, що ОСОБА_9 надала довіреність з правом передоручення на автомобіль Renault Trafic, 2012 року випуску, VIN-номер НОМЕР_1 , підозрюваному ОСОБА_11 ».
А також те, що «У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 також використовують для проведення злочинної діяльності транспортний засіб Renault Trafic, 2010 року випуску, VIN-номер НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .
Згідно реєстраційної картки автомобіль Renault Trafic, 2010 року випуску, VIN-номер НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , був зареєстрований на ОСОБА_13 .
Однак, 08.11.2023 відбулась перереєстрація вищезазначеного автомобіля на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з присвоєнням номерного державного знаку НОМЕР_7 .
В ході допиту свідка ОСОБА_13 встановлено, що 13.09.2023 вона приймала участь у складанні договору купівлі-продажу автомобілю Renault Trafic, чорного кольору, VIN-номер НОМЕР_3 , та стала його власником, але всі фінансові питання закривав ОСОБА_11 . Вона стала власником вказаного автомобілю тільки юридично, та зробила це за проханням ОСОБА_11 . Окрім того, вона повідомила, що не знала про перереєстрацію автомобілю та участі в оформленні документів не приймала, тож яким чином могли оформити документи без її участі вона не знає».
В обох випадках при розгляді клопотань про накладення арешту слідчий зазначала, що вказані автомобілі були засобами вчинення злочину, а відтак є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, та з метою збереження речових доказів, слідчий просила задовольнити клопотання та накласти арешт на вищезазначені автомобілі із забороною приховування та права на відчуження.
Згідно положень ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, псування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч.2 ст.170 КПК передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
При цьому, згідно ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на обставини кримінального правопорушення, та виходячи з матеріалів, доданих до клопотання (на які містяться посилання і в ухвалі слідчого судді), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що вказане в ухвалі слідчого судді майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отже це майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.
Таким чином, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції з цього приводу вказали, що долучені до клопотання докази свідчили про те, що у своїй сукупності вони надавали достатньо підстав вважати, що вказані транспортні засоби використовувалися для проведення злочинної діяльності, зокрема на них здійснювались перевезення людей на тимчасово окуповану територію, поза межами контрольно-пропускного пункту, і в цьому сенсі дійсно вони відповідали критеріям речових доказів, а саме вказаний автомобіль є засобом вчинення злочину.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказав, що посилання апелянта на те, що заявник не має будь-якого статусу у відповідному кримінальному провадженні і є добросовісним набувачем і правомірним користувачем вказаного автомобіля, колегія суддів вважає такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відомостей про те, що арешт майна в цьому кримінальному провадженні був накладений для забезпечення конфіскації майна судом не встановлено.
З огляду на встановлені обставини як в ухвалах слідчого судді, так і в ухвалах Запорізького апеляційного суду, суд вважає, що на цей час, з врахуванням стадії судового розгляду, останні не змінилися та доводи клопотань про скасування арешту не свідчать про непоправне втручання у право власності заявника. Зокрема, суд звертає увагу на те, що власник майна не був позбавлений права користування цим майном і користується ним зараз, що не заперечувалося його представником в судовому засіданні.
За приписами статей 131, 132 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості такого провадження. Це означає, що він застосовується з метою надійності та ефективності процесу, а саме - для забезпечення збереження та відстеження речових доказів, запобігання їх приховуванню, пошкодженню або знищенню.
В судовому засіданні від 22.05.2025 судом визначено порядок дослідження обставин справи та перевірки їх доказами, де однією зі стадій визначено дослідження речових доказів, якими за матеріалами кримінального провадження є зазначені транспортні засоби.
Засіб злочину та знаряддя злочину - це, по суті, різні види предметів, що використовуються при вчиненні злочину, хоча і можуть мати подібні функції. Знаряддя - це те, чим злочинець безпосередньо вчиняє злочин (наприклад, ніж, зброя). Засіб - це предмет, який створює сприятливі умови для вчинення злочину або полегшує його (наприклад, відбійник, щоб потрапити в квартиру).
Знаряддя злочину - це предмети, які використовуються для безпосереднього вчинення злочину та завдають шкоди, або впливають на об`єкт злочину. Наприклад, ніж при вбивстві, ключ при зломі. Знаряддя часто пов`язані з фізичним або механічним впливом на жертву чи предмет.
Засіб злочину - це предмети, що допомагають вчинити злочин або полегшують його, не обов`язково завдаючи прямого фізичного впливу. Наприклад, фальшивий паспорт для приховування особи, відбійник для злому, інструменти для підробки документів. Засоби часто створюють умови, що полегшують злочин.
Поділення умовне й залежить від типу злочинного діяння.
В об`єктивній стороні злочину процес вчинення злочину характеризується з боку послідовного розвитку тих подій і явищ, які починаються злочинною дією (бездіяльністю) і закінчуються настанням злочину, злочинних наслідків.
Об`єктивна сторона складу злочину включає такі ознаки: діяння (дія чи бездіяльність), наслідок, причинний зв`язок, спосіб, знаряддя і засоби, місце, час, обстановку вчинення злочину, або поєднання у різних комбінаціях останніх трьох ознак - ситуацією вчинення злочину.
Об`єктивна сторона ст. 332 КК України (Незаконне переправлення осіб через державний кордон України) включає суспільно небезпечне діяння незаконне переправлення особи через кордон, суспільно небезпечні наслідки, якщо такі виникли, та причинний зв`язок між діями та наслідками.
Під суспільно небезпечною дією незаконного перетинання державного кордону України слід розуміти активну поведінку особи, яка спрямована на цілеспрямоване порушення нею приписів відповідних нормативно-правових актів щодо встановленого порядку перетинання державного кордону України та може проявитися у певних формах, зокрема будь-яким способом (пішки, на автотранспорті, вплав тощо) поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Отже, засобом злочину, передбаченого ст. 332 КК України, може бути будь-яким засіб, який використовується для незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Це може бути транспортний засіб, судно, літак, або будь-які інші засоби, які дозволяють перетинати кордон незаконно.
Також, вищезазначеними рішеннями судів було встановлено те, що транспортні засоби, відносно яких просять скасувати арешт, відповідають критеріям, які визначені у ст. 98 КПК України та можуть бути речовими доказами у цій справі.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, посилання представника заявника на рішення Верховного Суду у справі № 153/112/20 та справі № 748/1457/19 не можуть вважатися релевантними до обставин цієї справи, оскільки в першому випадку рішення Суду стосувалося кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в другому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, де дійсно транспортний засіб не був ні знаряддям, ні засобом вчинення зазначених кримінальних правопорушень.
Посилання представника заявника на вироки судів першої інстанції з розгляду кримінальних проваджень за ст. 332 КК України взагалі не можуть бути взяті до уваги, оскільки будь-якого преюдиційного значення при вирішенні цієї справи останні не мають та не підлягають застосуванню судом.
Як вже зазначалося, арешт майна дозволяє не допустити його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, що може завадити встановленню обставин справи. Встановлення обставин справи та перевірка їх доказами у даній справі тільки розпочалася, безпосередньо судом речові докази, на виконання вимог ст. 357 КПК України, оглянуті не були.
Таким чином, на переконання суду, матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби судового слідства виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження заявником не надано, в матеріалах провадження, які наразі є в розпорядженні суду, таких відомостей теж немає. Заявником не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відпала необхідність у застосуванні таких обмежень як заборона приховування майна та заборона власнику майна відчужувати його. Окремо ним не спростовано тих висновків, які були викладені у рішеннях апеляційної інстанції при дослідженні питання щодо обґрунтованості накладення арешту від 09.04.2024.
За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотань про скасування арешту майна.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 174, 369-372, 376 КПК України, суд,-
В клопотаннях представника особи, щодо майна якої вирішується питання про скасування арешту заявника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.
Оголосити в судовому засіданні перерву до 10 год. 00 хв. 28 травня 2025 року.
Викликати у судове засідання учасників судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 26 травня 2025 року о 15.30 год..

Суддя: ОСОБА_1