Справа № 243/5257/23
Провадження № 1-кп/243/251/2025
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

у виді тримання під вартою

24 вересня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003222 від 02.08.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003222 від 02.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

До суду від прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з яким прокурор зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України. 10.08.2023 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України. Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема протоколами огляду інтернет-сайтів від 03.08.2023, протоколом обшуку від 10.08.2023, матеріалами, отриманими на виконання доручення оперативним підрозділом, іншими доказами, дослідженими та долученими судом до матеріалів кримінального провадження. При вирішенні питання щодо необхідності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , прокурор вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, спроможний: 1) переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а тому існує ризик, що обвинувачений, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до діючого законодавства, пов`язане з позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема на тимчасово окупованій території або в РФ. Вказаній обставині також сприяє той факт, що підозрюваний мешкає в м. Слов`янську, яке розташоване поруч з лінією розмежування з окупованими територіями та поруч з яким триває активна фаза бойових дій; 2) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується: врахуючи систематичність, добровільність та цілеспрямованість поширення ним відповідної інформації, а також враховуючи, що обвинувачений мешкає в м. Слов`янськ, де на даний час розміщуються підрозділи Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування, та обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, у тяжкий для держави та людей час, цей злочин є надзвичайно небезпечними, адже захист суверенітету і територіальної цілісності України і недоторканості, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, що може свідчити про підвищену суспільну небезпеку останнього, відповідно останній, маючи доступ до засобів телекомунікації, може продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на завдання шкоди Україні. Крім того, прокурор звертає увагу, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 внаслідок військової агресії РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, а отже ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину під час воєнного стану. Характер та спосіб вчинених дій, специфіка кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дають підстави вважати, що він, без застосування до нього запобіжного заходу, може вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності та враховуючи характер дій обвинуваченого, які пов`язані з проведенням військової агресії РФ проти України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливе, оскільки менш суворі запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним вище ризикам, а також не будуть відповідати тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначені вище ризики є вагомими та їх запобігання у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою, неможливе. Підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з наведених вище відомостей, а тому інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, є недієвими. У кримінальному провадження містяться вагомі докази, які в повній мірі підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину, і ці докази судом на теперішній час досліджені та долучені до матеріалів кримінального провадження. За віком та станом здоров`я обвинувачений може перебувати під вартою в установах тимчасового покарання слідчому ізоляторі. Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не встановлено. Посилаючись також на ч. 6 ст. 176 КПК України, прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що заявлені прокурором ризики не обґрунтовані та не доведені, жодних доказів існування заявлених ризиків стороною обвинувачення не надано. Також прокурором не доведено, що ризики, на підставі яких відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, не зменшились. Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризики мають тенденцію зменшуватися з часом і по ходу розгляду кримінального провадження. Суд вже міг переконатися під час судового провадження, що до органу досудового розслідування виникає багато питань, досудове розслідування проведено поверхнево, в деталі ніхто не вникав. Ті обставини, які підлягають доказуванню, згідно ст. 94 КПК України, жодним чином не доведені. Ризики на даний час суттєво зменшились по відношенню до первісно висунутого обвинувачення під час дослідження первісних матеріалів. Дуже багато питань виникає до поданих стороною обвинувачення доказів. На думку захисника, справа рухається до виправдувального вироку, тому у обвинуваченого немає підстав переховуватися від суду. Тримання під вартою ОСОБА_4 на теперішній час нічим не виправдовується, адже він фактично відбуває покарання. Захисник не погоджується з прокурором щодо того, що в цьому випадку має застосовуватися виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою, згідно ч. 6 ст. 171 КПК України, оскільки рішенням Конституційного Суду, на яке посилається прокурор, дійсно дана оцінка вказаній нормі, вона визнана конституційною, проте, в той же час Конституційний Суд вказав на можливість застосування в даному випадку альтернативного запобіжного заходу. Захисник звертає увагу суду, що наразі за практикою застосування запобіжного заходу по таких статтях, суди часто застосовують альтернативний запобіжний захід. Крім того, існує нова практика Європейського суду з прав людини, згідно якої застосування виключного запобіжного заходу без альтернативи у вигляді застосування застави та без оцінки саме тих обставин, які викликають необхідність застосування саме такого запобіжного заходу, є свавіллям. Захист вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів є достатньою, проте, зазначає, що суд, з урахуванням обставин справи, не обмежений будь-якою сумою, яку він вважає за доцільне встановити для нівелювання зазначених прокурором ризиків. Заявлений прокурором ризик щодо можливості продовження обвинуваченим вчинення кримінального правопорушення нічим не обґрунтований, адже ОСОБА_4 інкримінується закінчений злочин, а не замах на вчинення злочину чи готування до нього. Просив задовольнити клопотання прокурора частково та продовжити застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та в той же час застосувати по відношенню до ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, зазначив, що в котрий раз постійно порушується його право на справедливий розгляд. Посилався на ст. 9 КПК України, яка порушується. Зазначив, що він дванадцять разів поспіль за останні два роки не отримував від сторони обвинувачення допоміжні матеріали, якими прокурор обґрунтовує свої ризики, згідно ст. ст. 176-177 КПК України. Зазначив, що на його думку, суд від прокурора вказані матеріали також не отримував, а отже суд не може виконати свої обов`язки з реалізації правничих прав обвинуваченого із захисту себе. У своїх рішеннях неодноразово Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що захист прав і свобод суспільства він відносить до пріоритетів національного законодавства, а не міжнародного права. Згідно КПК України, захист прав і свобод людини є найвищою цінністю. Як вбачається з обвинувального акту, потерпілих та викривачів у цьому кримінальному провадженні немає, а отже жодна особа не постраждала. Матеріальна шкода відсутня, цивільний позов не був заявлений. Отже, у даному кримінальному провадженні відсутні постраждалі особи, шкоди майну не завдано, а отже ОСОБА_4 тримають за гратами протягом двох років без будь-яких законних на те причин. Просив визначити йому або альтернативний запобіжний захід у виді застави, або домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2023 було застосовано відносно ОСОБА_4 , який на той час перебував в статусі підозрюваного, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.10.2023 включно, без визначення розміру застави.

В подальшому ухвалами суду застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжувався.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Так, оцінивши доводи учасників судового провадження, незважаючи на заперечення сторони захисту, які суд розцінює як обрану тактику захисту, спрямовану на покращення становища обвинуваченого, суд вважає таким, що продовжує існувати, ризик, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_4 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Крім зазначеного, прокурор також вважає ймовірним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В цьому випадку суд також погоджується з доводами прокурора, оскільки, з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, вказаний ризик може бути реалізований з високою вірогідністю у разі повернення обвинуваченого додому, де у вільному доступі він матиме можливість користуватись комп`ютерною технікою, мобільним телефоном, що може сприяти продовженню протиправної діяльності обвинуваченого, в тому числі, зважаючи на те, що бойові дії на території України тривають, а місце проживання ОСОБА_4 знаходиться в м. Слов`янську Краматорського району Донецької області, яке розташоване доволі близько до лінії ведення бойових дій, та в якому час від часу зосереджується значна кількість військовослужбовців Збройних Сил України, які стоять на захисті територіальної цілісності України та боронять нашу державу від військової агресії Російської Федерації. В такому випадку ймовірність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи за місцем мешкання, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, ставить під загрозу як життя військовослужбовців, які можуть тимчасово дислокуватися в м. Слов`янську Краматорського району Донецької області, так і життя та безпеку цивільних осіб, які також проживають в м. Слов`янську.

Суд також, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, не пов`язані з триманням під вартою, які передбачені ст. 176 КПК України, однак, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з огляду на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що прокурором обґрунтовано було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, з огляду на вік обвинуваченого, відсутність на теперішній час доказів, які б свідчили, що стан його здоров`я виключає можливість перебування ОСОБА_4 в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає реальними ризики, визначені у п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Враховуючи наведене вище, особу обвинуваченого, з огляду на введений в Україні воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, суд дійшов висновку про недостатність застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам, а отже, вважає, що є підстави для продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

При цьому, судом також враховується характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, а також те, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_4 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи сторони захисту про зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_4 , а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, стороною захисту суду не наведено.

На підставі абзацу третього ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, визначення розміру застави особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого зазначеними вище статтями кримінального Закону, в тому числі ст. 114-2 КК України, є правом суду (крім випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного/обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором).

В цьому випадку суд не відхиляє доводи обвинуваченого щодо можливості застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в той же час, враховуючи наведені вище обставини та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому, оскільки застосування застави на цій стадії судового розгляду не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, які на даний час не зменшилися.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 315, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 22 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію цієї ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, - до відома, та до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 24.09.2025 о 10-55 год.

Суддя ОСОБА_1