ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.06.2025 р., постановлену в кримінальному провадженні №0001993 відносно ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2025 р. задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, не працюючого, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч.2, 194 ч.2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 17 серпня 2025 року.

Одночасно для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, визначено заставу в розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 гривень.

У разі внесення застави, покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нову ухвалу, якою змінити обраний ОСОБА_7 запобіжний захід на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час з 22.00 год. до 07.00 год. з покладенням на обвинуваченого обов`язків прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду.

В разі залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ЄУНСС 727/7491/25 НП 11кп/822/232/25 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9 .

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, вказував, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду відсутній, оскільки ОСОБА_7 самостійно з`явився до поліції за повісткою та в подальшому до суду, які знаходяться за 900 км від постійного його місця проживання.

Посилання прокурора на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, на його думку, не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не є виправданням застосування такого обмежувального заходу.

Вважає, що ризик впливу на потерпілого та свідків відсутній, і є виключно припущенням, який не підтверджений нічим. Крім того, прокурором не зазначено на яких саме свідків ОСОБА_10 може впливати.

Стверджував, що ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватися абстрактно, оскільки факт такого перешкоджання не підтверджено доказами.

Також вважає ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не обґрунтованим та не доведеним, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий.

Зазначав, що обвинувачений за своє життя ніколи не перебував у розшуку, не притягувався до кримінальної відповідальності. Має постійне місце проживання, де мешкає зі своєю цивільною дружиною, зв`язків у закордонних країнах не має. Окрім того, батько обвинуваченого хворіє на цукровий діабет, ожиріння 3 ступеню, гіпертонічну хворобу та потребує постійного нагляду, у зв`язку з перебуванням в лікарні. Сам обвинувачений має ознаки остеохондрозу, спондилоартрозу поперекового відділу хребта, протрузії між хребцевого диску.

На думку адвоката, суддя безпідставно визначив заставу в розмірі 908400 гривень, який є явно непомірним, не відповідає майновому стану обвинуваченого.

При визначенні розміру застави суддя виходив із розміру завданої шкоди внаслідок злочину. Однак транспортний засіб не був визнаний речовим доказом та на нього не було накладено арешт. З фотографій, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що у автомобіля пошкоджений тільки капот, права частина кузова, вибите скло задньої двері та частина сидіння, що ставить під сумнів вартість відновлювального ремонту.

Крім того, вказаний автомобіль вже виставлений на продаж на автомобільному сайті, що свідчить про те, що вказаний автомобіль перебуває у користуванні невідомих осіб.

Апелянт посилався також на рішення ЄСПЛ, які, на його думку, свідчать про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги адвоката необхідно відмовити.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на розгляді в Шевченківському районному суді м. Чернівців перебуває кримінальне провадження за №0001993 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 194 КК України.

Згідно з приписами ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних матеріалів провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч.2, 194 ч.4 КК України, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З даних, які характеризують особу обвинуваченого, вбачається, що останній офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, є мешканцем м. Дніпро, яке знаходить на відстані 900 км від м. Чернівці, інкримінований йому злочин вчинив за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відсутність фактів неналежної процесуальної поведінки до даного часу не може вказувати на відсутність їх в майбутньому та повинно бути оцінено в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки усвідомлює неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі за вчинений тяжкий злочин, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу тримання під вартою колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

При цьому, на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про обрання, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер інкримінованого йому злочину, а також те, що злочином завдано шкоду на суму 1920899 гривень, колегія суддів вважає, що такий розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, який є мешканцем іншої області та обставин кримінального правопорушення, а тому такий розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в майбутньому і підстав для його зменшення не має.

У матеріалах справи відсутні докази зміни будь-яких обставин, які існували при обранні запобіжного заходу обвинуваченому на період досудового розслідування. Раніше встановлені ризики також не перестали існувати.

Доводи, які наведені в апеляційній скарзі, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, тяжкості інкримінованого йому злочину, не дають підстав для скасування ухвали суду та обрання обинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2025 р. щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя