ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/900/25 Справа № 174/254/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000135 від 12.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені слідчим суддею 1-ї інстанції :

До Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 10.04.2025 року надійшло клопотання слідчого від 04.04.2025 року про арешт майна, яке вмотивовано тим, що накладення арешту на майно є необхідним тому, що грошові кошти та мобільний телефон, які були вилучені у ОСОБА_8 , під час затримання та обшуку, незаконно отримані від реалізації наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів, тобто здобуті злочинним шляхом, та можуть містити на собі ознаки кримінального правопорушення, тобто є достатні підстави вважати, що підозрюваний, будучи обізнаним про здійснення відносно нього кримінального провадження та повідомлення йому про підозру у вчинені кримінального правопорушення, може вчиняти дії з метою знищення або приховування майна.

Ухвалою слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 04.04.2025 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000135 від 12.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України. Накладено арешт на грошові кошти в сумі 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень, 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, 400 (чотириста) євро, мобільний телефон марки «Моторола» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , шляхом заборони користування та розпорядження цим майном.

Приймаючи рішення слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту на майно, яке вилучено в ході затримання та обшуку особи від 03.04.2025, є збереження речового доказу та запобігання його знищенню, перетворенню, відчуженню чи приховуванню від органів досудового розслідування. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що вилучені речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути використані як докази факту чи обставин вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи, що досудове слідство ще триває.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року про арешт майна. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №4 Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 04.04.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000135 від 12.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що прокурором в клопотанні про арешт майна не доведено належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, вилучене 03.04.2025 року у ОСОБА_8 має будь-яке відношення до кримінального провадження за ознаками ч. 1 ст. 307 КК України та може бути використано як доказ в цьому кримінальному провадженні. Запевняє, що слідчим в клопотанні не доведено, що вилучені гроші та мобільний телефон були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Звертає увагу, що в клопотанні про накладення арешту на телефон не зазначено, які саме сліди злочину зберіг на собі мобільний телефон, а тому відсутні підстави накладення арешту на нього.

Зауважує, що ОСОБА_8 пред`явлено підозру за ч. 1 ст. 307 КК України, яка не підпадає під перелік статей КК України, перелічених у ст. 96-1 КК України, за якими передбачено обов`язкове застосування спеціальної конфіскації.

Крім того, відповідно до санкції ч. 1 ст. 307 КК України не передбачено конфіскацію майна засуджено, тобто не передбачена Особливою частиною цього Кодексу.

Наполягає, що грошові кошти, вилучені 03.04.2025 року у ОСОБА_8 належать його колишній дружині ОСОБА_10 , з якою підозрюваний спільно до цього часу мешкав та з якою спільно виховує доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що накладення арешту на належні ОСОБА_10 грошові кошти порушать конституційні права особи без належних на те підстав.

Оскільки грошові кошти належать ОСОБА_10 , захисник вважає, що з клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб має право звертатися лише прокурор в силу ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_8 , який належним чином повідомлений про день, місце та час судового розгляду.

Прокурор просив залишити без змін рішення слідчого судді.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання прокурора про арешт майна та наданні до нього матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна, як доказу, у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

З наданих матеріалів вбачається, що 12.07.2024 року СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000135, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (а.с.6).

В подальшому, за даним фактом 13.03.2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (а.с. 7-13), згідно якого 08.10.2025 р. ОСОБА_8 збув психотропну речовину.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03.04.2025 року, при обшуку ОСОБА_8 в останнього при собі виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 45 000,00 грн, 4 500,00 доларів США, 400,00 євро та мобільний телефон марки «Моторола» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 (а.с.46-49).

Постановою від 04.04.2025 року грошові кошти в сумі 45 000,00 грн, 4 500,00 доларів США, 400,00 євро та мобільний телефон марки «Моторола» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 визнано речовими доказами (а.с.57).

За Конституцією України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч. 2 ст. 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8); держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13); правовий режим власності визначається виключно законами України (п. 7 ч. 1 ст. 92).

Згідно зі статтею 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта).

Забезпечення недоторканості права власності є однією із засад кримінального провадження відповідно до п. 9ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК.

Право власності може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій ЄСПЛ, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до частини 2 тієї же норми арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою заступника начальника СВ ВП №4 Кам?янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 04.04.2025 року грошові кошти в сумі 45 000,00 грн, 4 500,00 доларів США, 400,00 євро та мобільний телефон марки «Моторола» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000135від 12.07.2024 року.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні одного епізоду збуту психотропної речовини 08.10.2025 р. Такі же обставини зазначені і в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно. Апеляційний суд звертає увагу, що така дата ще не наступила, а тому викладення таких обставин у повідомленні ОСОБА_8 про підозру і в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно є некоректним, а тому таке повідомлення про підозру не можливо вважати обґрунтованим. Вказаний недолік було залишено поза увагою слідчого судді, хоча відповідно до приписів ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати між іншим правову підставу для арешту майна. Із врахуванням викладеного оскаржену ухвалу слідчого судді не можливо вважати законною.

Ба більше, якщо і вважати, що при формулюванні підозри і в клопотанні про накладення арешту на майно припущена технічна помилка у зазначенні року вчинення ОСОБА_8 збуту психотропної речовини, і такі дії було ним вчинено 08.10.2024 р., то апеляційний суд звертає увагу на те, що спірне майно було у нього вилучено 03.04.2025 року, тобто зі спливом майже півроку з дати злочинного епізоду, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру.

Будь-яких фактичних даних про те, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти та телефон набуті кримінально протиправним шляхом, або будь-яким чином використовувались при збути наркотичного засобу, або ці предмети зберегли на собі сліди злочину, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в клопотанні слідчого не зазначено та ні слідчому судді, ні апеляційному суду надано не було.

Таким чином, твердження про те, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти та мобільний телефон відповідають передбаченим ст.98 КПК України ознакам речових доказів є необґрунтованими, такими, що не підтверджуються матеріалами провадження. А тому, накладання на них арешту, як на речові докази, є безпідставним.

Інших підстав для накладення арешту на майно вилучене у ОСОБА_8 слідчим у клопотанні не зазначено.

За приписами ч.1ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене у ОСОБА_8 03.04.2025 року, задоволенню не підлягає, оскільки обставини, викладені в повідомленні ОСОБА_8 про підозру, і які є правовою підставою для вирішення питання про арешт майна, викликають обґрунтовані сумніви в їх достовірності, а крім того не доведено, що це майно підпадає під передбачені ст.98 КПК України ознаки речових доказів, і відповідно відсутні підстави для його арешту.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000135 від 12.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 04.04.2025 року в кримінальному провадженні №0000135 від 12.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна на грошові кошти в сумі 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) гривень, 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, 400 (чотириста) євро, мобільний телефон марки «Моторола» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , з позбавленням права на їх відчуження, користування та розпорядження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4