У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 ,

заявників

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши заяви захисників обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 у справі №532/1079/18 (провадження 1-кп/532/6/2025), кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000421, та судді, що розглядає заяву про відвід судді ОСОБА_8 ОСОБА_1 ,

Встановив:

18 червня 2025 захисником - адвокатом ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000421, подано до суду заяву про відвід судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 у справі №532/1079/18, та 20 червня 2025 року захисником-адвокатом ОСОБА_6 подано заяву про відвід судді ОСОБА_1 , яка розглядає заяву про відвід судді ОСОБА_8 , оскільки за твердженням адвоката ОСОБА_5 його недовіра до суду вбачається у безпосередніх протиправних, активних діях суду ( головуючого) в інтересах сторони обвинувачення, прокурора, а також потерпілої та її представника з виклику та допиту ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших осіб, (вже допитаних), зміст показань яких не відкривався стороні захисту на стадії завершення досудового розслідування, й таким чином унеможливлюючи при цьому реалізацію та забезпечення права обвинуваченого на справедливий суд. Адвокатом ОСОБА_6 подана до суду заява про відвід судді, що розглядає заяву ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_8 .

В судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, після обговорення заяви ОСОБА_6 постановлена ухвала, про залишення його заяви про відвід судді ОСОБА_1 , без розгляду.

Що стосується заяви, поданої захисником-адвокатом ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_8 суд зазначає таке.

Відвід судді ОСОБА_8 вже двічі розглядався суддями Кобеляцького районного суду Полтавської області у справі №532/1079/18 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРДР №0000421 про обвинувачення ОСОБА_7 .

Усі заявлені відводи судді ОСОБА_8 містили індентичні підстави для відводу.

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений відвід судді ОСОБА_8 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК України.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

Отже, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням в кримінальному провадженні з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 01 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім цього, суд звертає увагу, що чинним КПК України чітко передбачено постановлення суддею ухвал без виходу до нарадчої кімнати в усній формі.

Водночас, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).

Відвід судді ОСОБА_8 , заявлений захисником-адвокатом ОСОБА_5 вже неодноразово, а саме двічі, розглядався суддями Кобеляцького районного суду Полтавської області у справі №532/1079/18 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРДР №0000421 про обвинувачення ОСОБА_7 : 24 квітня 2025 року суддя ОСОБА_11 відмовила у задоволенні заяви про відвід; 02 червня 2025 року суддя ОСОБА_1 відмовила у задоволенні заяви про відвід

Отже, заявлений 18 червня .2025 року відвід судді ОСОБА_8 , захисником-адвокатом ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , суддя оцінює як повторно заявлений відвід, завуальований як «(НОВІ ОБСТАВИНИ)», однак судом встановлено, що підтверджується наданою захисником роздруківкою журналу судового засідання, що клопотання про виклик раніше не допитаних під час досудового розслідування свідків було заявлене представником потерпілої особи адвокатом ОСОБА_12 та потерпілою, а не прокурором (а. с.7 зворот), та обговорювалося учасниками судового розгляду під час судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

Щодо наявності підстав для висновку про зловживання стороною захисту правом на відвід.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами.

Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

На переконання судді, заявлені стороною захисту підстави для відводу є тотожними з попередніми заявами про відвід судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_8 .

Усі заявлені відводи зводяться до того, що захисник ОСОБА_5 взагалі не бажає, щоб суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області розглядала кримінальне провадження №0000421 стосовно ОСОБА_7 .

Оскільки у цьому кримінальному провадженні захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_5 неодноразово (тричі) заявлялись відводи судді ОСОБА_8 в межах справи №532/1079/18, отже наявні ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, суд

Постановив:

Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про відвід судді Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_13 у справі №532/1079/18 - залишити без розгляду.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя