КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3853/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 від 25.01.2025 та накладено арешт на мобільний телефон SAMSUNG (model A536E/DS) IMEI НОМЕР_1 , вилучений 09.04.2025 у ОСОБА_6 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером: :90:020:0101.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури про арешт майна, яке вилучено під час обшуку 09.04.2025 року у ОСОБА_6 за місцем його проживання, в межах кримінального провадження № 0000031 від 25.01.2025 року.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що прокурором порушено вимогу ч. 5 ст. 171 КПК України в частині пропущення строку подачі клопотання про арешт майна.

Слідчим суддею порушено вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України в частині ігнорування допущеного прокурором строку подачі клопотання про арешт майна, в даному випадку слідчий суддя зобов`язаний був відмовити у задоволенні клопотання.

Також слідчим суддею порушено вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 6 ст.173 КПК України в частині порушення строку для постановлення ухвали.

Виходячи із вище викладеного вбачається, що наявні всі підстави вважати оскаржувану ухвалу незаконною, прийнятою із грубими порушеннями норм КПК України та такою, що підлягає до скасування.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином в установленому законом порядку. Проте, від прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду у його відсутність, також в даному клопотанні просив залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення та зазначив, що 09.06.2025 матеріали досудового розслідування, зокрема мобільний телефон SAMSUNG, належний ОСОБА_6 виділено в окреме провадження за № 0000145 та досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває.

З урахуванням зазначеного, думки представника власника майна, який вважав за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній просив задовольнити з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 25.01.2025 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 255, ч. 3,4 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 369 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2025 року, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел на створення злочинної організації для систематичного вчинення кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності, а саме: отримання неправомірної вигоди від суб?єктів господарювання, які визначались переможцями у процедурах публічних закупівель, що проводились КО «Київзеленбуд» у розмірі 15 % від загальної суми перерахованих коштів.

До складу злочинної організації, крім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 увійшли: заступник начальника управління капітальних вкладень КО «Київзеленбуд» ОСОБА_11 , працівник КО «Київзеленбуд» ОСОБА_16 (анкетні дані змінено, у зв?язку із застосуванням до особи заходів безпеки), працівник КО «Київзеленбуд» ОСОБА_17 (анкетні дані змінені, у зв?язку із застосуванням до особи заходів безпеки), а також інші наразі невстановлені досудовим розслідуванням особи.

З матеріалів клопотання вбачається, що до вказаних протиправних дій причетний ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_18 , діючи умисно, відповідно до заздалегідь розробленого спільного злочинного плану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного незаконного збагачення, відповідно до розподілу ролей, 17.02.2025 о 12 годині 30 хвилин, на території КО «Київзеленбуд» за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23, зустрілась та висловила прохання надати неправомірну вигоду за підписання актів виконаних робіт по договору між КО «Київзеленбуд» та ТОВ «Бобкерент» без зауважень та можливість укладення договорів у подальшому.

09.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.04.2025 проведено обшук за місцем проживання заступника директора ТОВ "БОБКЕТРЕНТ" () ОСОБА_6 в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в із кадастровим номером: :90:020:0101, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон належний ОСОБА_6 марки SAMSUNG (model A536E/DS) IMEI НОМЕР_1 .

Того ж дня слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом зазначеного мобільного терміналу.

11.04.2025 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, яке вилучено під час проведення обшуку 09.04.2025 за місцем проживання заступника директора ТОВ "БОБКЕТРЕНТ" () ОСОБА_6 в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із кадастровим номером: :90:020:0101, а саме: на мобільний телефон належний ОСОБА_6 марки SAMSUNG (model A536E/DS) IMEI НОМЕР_1 .

З урахуванням вищенаведеного, в клопотанні прокурор також вказав на те, що на даний час з метою досягнення дієвості кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна.

29.04.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на мобільний телефон SAMSUNG (model A536E/DS) IMEI НОМЕР_1 , вилучений 09.04.2025 у ОСОБА_6 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 із кадастровим номером: :90:020:0101.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000031 від 25.01.2025 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 255, ч. 3,4 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 369 КК України, слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно належить до речових доказів, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є підстави для накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника, дійшов висновку, що вказане у даному клопотанні майно, має значення для кримінального провадження, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000031 від 25.01.2025 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 255, ч. 3, 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 369 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000031 від 25.01.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором порушено вимогу ч. 5 ст. 171 КПК України в частині допущення строку подачі клопотання про арешт майна, а саме, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються наступним.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до матеріалів клопотання, обшук за місцем проживання заступника директора ТОВ "БОБКЕТРЕНТ" () ОСОБА_6 в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в із кадастровим номером: :90:020:0101, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон належний ОСОБА_6 марки SAMSUNG (model A536E/DS) IMEI НОМЕР_1 , відбувся 09.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.04.2025, якою надано дозвіл на проведено обшуку, з метою відшукання та вилучення, зокрема терміналів мобільного зв`язку, комп`ютерної техніки, носіїв інформації (флеш-накопичувачів, оптичних дисків, жорстких дисків) на яких може міститися інформація щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що обшук відбувся 09.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді, а клопотання про арешт майна подано 11.04.2025, тобто з дотриманням положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

Однак є слушними доводи апелянта про те, що слідчим суддею не дотримано процесуального строку розгляду клопотання про арешт майна у відповідності до положень ч. 1 ст. 172 КПК України, проте дана обставина не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, при цьому з матеріалів клопотання вбачається, що слідчим суддею вживалися заходи щодо повідомлення власника майна про розгляд клопотання про арешт його майна, що могло бути підставою тривалого розгляду даного клопотання.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4