Дата документу 14.07.2025 Справа № 314/816/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/816/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/629/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 14 липня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за клопотанням засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

засудженого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП №(№11)».

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засудженим до клопотання не додані документи, передбачені ст.154 КВК України, дослідження яких є необхідним для розгляду питання щодо можливості заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Крім того, колегія суддів вважала помилковими доводи засудженого про наявність підстав для його звільнення від відбуття покарання у зв`язку з фактичним відбуттям ним покарання у виді позбавлення волі строком 25 років, оскільки відповідно до положень ст.82 КК України, у разі наявності підстав для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, покарання у виді позбавлення волі на певний строк обраховується з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, як особи, яка довела своє виправлення і перестала бути небезпечною для суспільства.

В обґрунтування скарги зазначає, що апеляційна скарга подана з метою скасування ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2025 року, і постановлення рішення про застосування умовно-дострокового звільнення без попередньої заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Засуджений посилається на рішення КСУ №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року, рішення ЄСПЛ у справі Вінтер проти Великобританії, рішення ЄСПЛ від 12 березня 2019 року Пєтухов проти України, рішенні ЄСПЛ у справі Купінський проти України, Банчок і Магяр проти Угорщини, вказує на триваючу неконституційність частини 1 статті 81 КК України та прогалини у ст.81 КК України, а саме відсутність умовно-дострокового звільнення безпосередньо до довічного позбавлення волі.

Апелянт вважає, що КСУ в своєму рішенні №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року встановив межу першого перегляду (25 років) та призначення першого перегляду (вирішити «звільнити умовно-достроково, чи далі тримати»).

На користь умовно-дострокового звільнення без заміни на строк, який особа уже відбула в умовах довічного позбавлення волі, і який при застосуванні умовно-дострокового звільнення має включатися в строк (а не виключатися, як це зроблено законом 2690).

Також, зазначає, що в рішенні КСУ №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року ведеться мова лише про неконституційність ч.1 ст.81 КК України, і не ведеться мова про неконституційність ст.82 КК України, тобто, ведеться мова про умовно-дострокове звільнення і не ведеться мова про заміну на строк особі, яка цей строк не може відбути.

Засуджений вказує, що, відповідно до рішень ЄСПЛ та КСУ, він має право:

1.На перегляд з метою визначити: застосувати до нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, як особи, що довела своє виправлення та перестала бути небезпечною для суспільства; чи далі тримати (як особу, що не довела своє виправлення і продовжує бути небезпечною);

2.Але не на перегляд з метою визначити: призначити йому ще 15-20 років (з одночасним скасуванням відбути 25 років і визначенням нового початку відбуття покарання); чи далі тримати.

Апелянт вважає, що частина перша статті 81 КК України, яка не передбачає умовно-дострокового звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, продовжує бути неконституційною.

Крім того, зазначає, що доказами його виправлення і безпечності для суспільства є подяки від адміністрації установи, виконання ним обов`язків засудженого, не порушення заборон засудженому, керування нормами правил внутрішнього розпорядку та законів України, відсутність п`яти небезпечних схильностей засудженого, більше 65 балів за методикою визначення ступеня виправлення, низький ризик вчинення повторного злочину.

Згідно з ухвалою суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що просить замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на строк 25 років, яке він фактично вже відбув, та звільнити його від подальшого відбування покарання.

Захисник ОСОБА_8 клопотання засудженого підтримала, просила його задовольнити.

Представник установи у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 з 26 квітня 2024 відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)». На виробництві установи працевлаштований не був, жодного разу не залучався до робіт з благоустрою. Протягом часу відбування покарання має три заохочення та одне стягнення, яке погашено.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з вимогами ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так, відповідно до положень ч.ч.1, 5 ст.82 КК України, із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

В свою чергу, за змістом п.3 ч.3 ст.81 КК України, із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

При цьому, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримано зазначених вимог закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2003 року за ч.4 ст.187, п.п.1, 6 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 24 липня 2003 року вказаний вирок суду залишено без змін. Вирок набрав законної сили 24 липня 2003 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 - 24 грудня 2002 року.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2002 року до моменту набрання вироком законної сили по 24 липня 2003 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як убачається з характеристики, наданої ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» 14 березня 2025 року, фактично відбутий строк покарання (на час складання висновку) 22 роки 2 місяці 20 днів, із зарахуванням 22 роки 3 місяці 20 днів. На цей час ОСОБА_6 утримується та відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Відповідно до матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , з 26 квітня 2024 року останній відбуває покарання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)». Підлягає застосуванню ч.2 ст.151-1 КВК України - переведення з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень - 30 червня 2026 року, 31 травня 2024 року ст.82 КК України - відмовлено. Підлягає застосуванню ст.82 КК України, щодо зміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким - 31 травня 2025 року.

На виробництві установи не працевлаштований, неодноразово був проінформований, що у нього є можливість працевлаштуватись в дільниці майстерні по виготовленню малопомітної перешкоди, де працюють засуджені до довічного позбавлення волі з 12 серпня 2024 року.

Також, засуджений ОСОБА_6 жодного разу не залучався до робіт з благоустрою установи.

На профілактичному обліку не перебуває, боргів та конфліктів з іншими засудженими не має. Впливу на оперативну обстановку в установі не має. Правил поведінки та розкладу дня дотримується під контролем з боку адміністрації установи. За весь час відбування покарання допустив одне порушення, 29 липня 2016 року - догана, вилучено пристрій для встановлення між камерного зв`язку, погашено, та отримав три заохочення, 18 грудня 2017 року - подяка за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та правилами внутрішнього розпорядку установи, 30 жовтня 2018 року - подяка за виконання накладених обов`язків та додержання правил поведінки, 18 лютого 2019 року - подяка за виконання накладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Правила пожежної безпеки не порушує.

Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом телефонних розмов та отримання посилок.

У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктів уникає.

Стверджує що має бажання працювати, але відмовляється від запропонованої йому роботи.

Вимоги санітарно-гігієнічних норм дотримується не завжди, після зауваження усуває недоліки. Намагається утримувати у чистоті та порядку своє спальне місце та камеру.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як низький, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінено як середній.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, засуджений ОСОБА_6 має загальний бал - 52, що не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення та може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, виходячи з критеріїв, які вказані у висновку.

В свою чергу, відповідно до положень ч.1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого та представників органу, який відає виконанням покарання.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 на теперішній час не довів досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки цей висновок ґрунтується на відомостях, що містяться в матеріалах судового провадження та матеріалах особової справи засудженого.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 , поданого в порядку ст.82 КК України, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини, що мають значення при вирішенні питання щодо заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Суд врахував поведінку засудженого та ставлення його до праці за увесь час відбування покарання. Серед іншого суд зауважив, що ОСОБА_6 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, має посередні характеристики, частково визнає вину, не працевлаштований.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з наявними в матеріалах справи відомостями, зокрема з характеристикою на засудженого, останній володіє достатніми навичками для отримання роботи, стверджує, що має бажання працювати, але з його поведінки чи з інших джерел зрозуміло, що це не відповідає дійсності, від запропонованої йому роботи відмовляється.

При розгляді клопотання представник установи відбування покарань, заперечуючи проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_6 на виробництві установи працевлаштований не був та жодного разу не залучався до робіт з благоустрою.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст.82 КК України, а саме заміни ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції рішення, не убачається.

Посилання засудженого на те, що він має 65 балів за висновком щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, не є слушними, оскільки спростовуються змістом вказаного висновку.

Стосовно посилання засудженого на рішення КСУ №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року, рішенні ЄСПЛ у справі Вінтер проти Великобританії, рішенні ЄСПЛ від 12 березня 2019 року Пєтухов проти України, рішенні ЄСПЛ у справі Купінський проти України, Банчок і Магяр проти Угорщини, на триваючу неконституційність частини 1 статті 81 КК України та прогалини у ст.81 КК України, а саме відсутність умовно-дострокового звільнення безпосередньо до довічного позбавлення волі, колегія суддів звертає увагу на таке.

У згаданому рішенні №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року (п. 4.1.) Конституційний Суд України зазначив, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Законом України від 18 жовтня 2022 року за № 2690-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», серед іншого внесено зміни:

до ст.81 КК України, згідно з якими, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк;

до ст.82 КК України, згідно з якими, невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статті 81 та 82 КК України в наведеній редакції не визнані неконституційними у встановленому законом порядку.

Таким чином, на цей час законодавством передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з подальшою можливістю умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за передбачених законом умов.

Відповідаючи на доводи засудженого про те, що КСУ в своєму рішенні №6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року встановив межу першого перегляду (25 років) та призначення першого перегляду (вирішити «звільнити умовно-достроково, чи далі тримати»), колегія суддів звертає увагу на таке.

Вказані доводи були предметом перевірки в суді першої інстанції та в оскаржуваній ухвалі суд звернув увагу на те, що відповідно до положень ст.82 КК України, у разі наявності підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, строк покарання у виді позбавлення волі на певний строк обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки ці висновки узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Доводи засудженого про те, що він має право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі, як особи, що довела своє виправлення та перестала бути небезпечною для суспільства, не узгоджуються з вимогами ст.ст.81, 82 КК України.

Окрім того, як вже зазначено вище, наданими суду матеріалами не підтверджується те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та що в його особистості відбулися такі позитивні зміни, які б створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі, про протилежне не є переконливими та не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами судового провадження та матеріалами особової справи.

В оскаржуваній ухвалі серед іншого суд першої інстанції вказав на те, що засудженим до клопотання не додані документи, передбачені ст.154 КВК України, дослідження яких є необхідним для розгляду питання щодо можливості заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Зокрема, відповідно до положень п.10 «Порядку визначення ступеня виправлення засудженого» затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року за №294/5, якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи. Адміністрація установи протягом тридцяти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подальшої подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

Проте, як убачається з ухвали суду, зазначені обставини не були вирішальними при прийнятті судом рішення про відмову у задоволенні поданого клопотання.

Колегія суддів вважає, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування судового рішення, судом першої інстанції не допущено.

Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволенню.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4