Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/3699/25
Провадження № 1-кп/650/716/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

17 червня 2025 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю : секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Велика Олександрівка клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000417 від 17.04.2024 року, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, не одруженого, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

Прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000417 від 17.04.2024 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2023 № 74-РС старшого матроса ОСОБА_5 призначено на посаду старшого водія відділення підвозу 1 артилерійського взводу 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з подальшим неодноразовим його продовженням та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, старший матрос ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 88 Статуту, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Разом з цим, старший матрос ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, старший матрос ОСОБА_5 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 12 грудня 2023 року вирішив тимчасово ухилитися від військової служби та самовільно залишити місце служби, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними з проходженням військової служби. Реалізуючи свій умисел, цього ж дня, старший матрос ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, самовільно залишив пункт дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . Таким чином, в період з 12 грудня 2023 року по 06 травня 2025 року старший матрос ОСОБА_5 , без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до місця служби чи до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення до місця служби, у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, старший матрос ОСОБА_5 , документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі командуванню військової частини НОМЕР_1 та до слідчого відділення Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області не надав.

Таким, чином дії обвинуваченого ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

25.02.2025 року у відповідності до ст.ст. 40, 42,135, 276-278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтована зібраними під час досудового розслідування доказами:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4

- матеріалами службового розслідування.

- протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5

- повідомленням про підозру ОСОБА_5

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, вказавши, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України об`єктивно наявні та не зменшились, продовжують мати місце, а відтак виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого.

У судовому засідання обвинувачений ОСОБА_5 та захисник заперечували проти задоволення клопотання, вважають, що є підстави застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши прокурора, думку обвинуваченого, захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 131, 177 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження, метою застосування якого є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою звернення до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є раніше заявлені ризики, передбачені у статті 177 КПК України, які до цього часу продовжують існувати та не зменшились і не втратили своєї актуальності (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України).

Підставою звернення до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ризики, передбачені у статті 177 КПК України.

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від суду. Ризиком можливого переховування від суду, є те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після пред`явленого обвинувачення, може умисно ухилятися від явки до прокурора, судді, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Про вказані наміри ОСОБА_5 , вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх грубе порушення, вчинивши військовий злочин, а саме вчинивши непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану. Разом з цим, встановлено, що обвинувачений під час досудового розслідування переховувався від органів досудового розслідування, як наслідок був оголошений у розшук та на підставі ухвали слідчого судді затриманий.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі військовослужбовцями його підрозділу, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема, перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.

Крім того, ОСОБА_5 , враховуючи попереднє знайомство, спільне проходження служби в лавах Збройних Силах України, шляхом вмовлянь, підкупу, погроз, іншим чином може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні із числа військовослужбовців, маючи на меті примусити їх до відмови від надання показів, дачі завідомо неправдивих показів при наступних допитах в якості свідків, у тому числі в суді, проведенні з ними інших слідчих дій, безпідставному наданні показів на користь обвинуваченого. Дані обставини можуть перешкодити встановленню істини під час досудового розслідування та судового слідства;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, що може свідчити про відсутність у останнього бажання підкорятися наказам командування та проходження подальшої служби у Збройних силах України, що як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів або продовжувати вчиняти інші злочини проти власності громадян.

Суд вважає, що зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на даному етапі провадження не зменшились та продовжують існувати.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

У справі «Яблонський проти Польщі» №33492/96, пункт 83 від 21.12.2000 Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 статті 5 органи влади, приймаючи рішення про те, чи слід звільняти чи затримувати особу, зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення його появи на суді. Дійсно, ця стаття передбачає не лише право на «судовий розгляд упродовж розумного строку або звільнення до розгляду», але також передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями його явки до суду».

При цьому, відповідно до практики ЄСПЛ у справах «Штепа проти України» від 24.10.2019 за заявою № 16349/17, «Войкін проти України» від 27.03.2018 за заявою № 47889/08, в ухвалі про неприйнятність « ОСОБА_10 проти України» від 05.07.2018 повторне зазначення в ухвалі тих самих ризиків з обгрунтуванням продовження їх існування не становитиме порушення права на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Виходячи із вищезазначеного, з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого, уникнення настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, а також з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, строк застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Також, відповідно до положень ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що строк дії ухвали Херсонського міського суду від 07 травня 2025 року закінчується 20 червня 2025 року, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу продовжують існувати, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились. Суд дійшов висновку, що вищеперераховані обставини, дають достатні підстави вважати, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаній кримінальній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 197, 199, 314-316 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000417 від 17.04.2024 року, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000417 від 17.04.2024 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України, строком на 60 днів, тобто до 15 серпня 2025 року включно, без права внесення застави.

Копію ухвали для її виконання направити начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», прокурору для відома.

Копію ухвали вручити обвинуваченому для відома.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ять днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_11