Справа № 307/3270/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/238/23, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення на строк 05 (п`ять) років.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 119 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 100000 (сто тисяч) грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100000 (сто тисяч) грн моральної шкоди.

Речовий доказ: металеву трубу, яка знаходяться на зберіганні в ІНФОРМАЦІЯ_3 , - знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 16.10.2015 приблизно о 03 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на бетонній сходовій терасі будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_10 , в ході сварки з останнім, що виникла між ними на ґрунті особистих раптових неприязних відносин після спільного розпивання спиртних напоїв, не маючи на меті позбавити життя потерпілого чи спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження, наніс ОСОБА_10 один удар ліктем лівої руки в область правої сторони грудної клітки, після чого, обома руками схопив ОСОБА_10 та навмисно відштовхнув від себе, внаслідок чого, останній, не втримавшись на ногах, впав з бетонної сходової клітки на бетонну доріжку та отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді прямих переломів 5-6-7-8 ребер з права по передньо-підпахвинній лінії, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, обмеженої форми гематоми передньо-правої поверхні грудної клітки, а також закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась підоболонковими і внутрішньо-мозковими крововиливами та забоєм головного мозку, з послідуючим різким набряком мозкової речовини та защемленням головного мозку у великому потиличному отворі, від яких ОСОБА_10 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

-2-

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вироку суду від 22.02.2023 скасувати та виправдати його за ч. 1 ст. 119 КК України. Вказує на те, що вирок суду є незаконним і такий постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що свідки сторони обвинувачення підтвердити чи спростувати його винуватість або невинуватість не змогли, оскільки такі обставини їм не відомі. Будь-яких письмових або речових доказів, які б викривали його у вчиненні кримінального правопорушення сторона обвинувачення також надати не змогла. Звертає увагу на той факт, що обвинувачення базується лише на його показаннях та на висновку експерта № 141 від 21.10.2015, якими суду надано свою версію подій, при цьому сторона обвинувачення не змогла ані підтвердити, ані спростувати його показання належними та допустимими доказами. Висновок експерта № 141 від 21.10.2015 є недопустимим доказом, оскільки базується на медичних документах, отриманих судово-медичним експертом з порушенням встановленого КПК України порядку. Зокрема, під час судового розгляду встановлено відсутність медичної документації, яка була основою для проведення експертизи на підставі постанови слідчого від 21.10.2015, оскільки таку слідчий не вилучав, та не звертався до слідчого судді з клопотанням про надання доступу до вказаних документів, а також не передавав експерту. До того ж медична документація не відкривалася стороні захисту і така інформація відсутня в Реєстрі матеріалів досудового розслідування. Таким чином, медичні документи речовими доказами в кримінальному провадженні не визнавались. Аналогічним чином висновок додаткової судово-медичної експертизи № 61 від 14.04.2022 базується на одних і тих самих матеріалах. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 141 від 21.10.2015 працівниками закладу охорони здоров`я про смерть ОСОБА_10 правоохоронні органи повідомлено лише через добу, а не одразу, тому не відомо, що відбувалось з тілом останнього 18.10.2015 в 19 год 20 хв через 30 хв після операції, в проміжок часу з моменту смерті до повідомлення в чергову частину. Експертом при експертному дослідженні не використано метод Фішера, який є найбільш об`єктивним при дослідженні травм головного мозку та встановлення механізму виникнення травм головного мозку. Також при здійсненні експертизи не обґрунтовано час та спосіб спричинення травм головного мозку в трупа, а також час та спосіб їх спричинення при дослідженні трупа ОСОБА_10 . Також, на його думку, недопустимим як доказ слід визнати й оглянутий речовий доказ металевий відрізок труби округлої форми, оскільки з нього не вилучено відбитків вальців, ні пото-жирових виділень, ні інших слідів, які б свідчили про контакт з тілом померлого ОСОБА_10 . Окрім того, наявність в анамнезі ОСОБА_10 хронічного алкоголізму дає підстави стверджувати, що останній прижиттєво неодноразово мав приступи неконтрольованої агресії, а в сукупності з присутністю на місці події його дружини, вказує на наявність в діях обвинуваченого самозахисту, відповідно до положень ст. 36 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, просить винести рішення, яким вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2023 скасувати та визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, його захисника, потерпілих та їх представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

-3-

Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, доводи апеляційної скарги, промову прокурора на заперечення щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи учасників процесу, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно, об`єктивно дослідив, правильно оцінив та призначив справедливий вид та міру покарання.

Вина ОСОБА_6 в убивстві, вчиненого через необережність, підтверджується низкою доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, які обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вбивства через необережність не визнав та показав, що 16.10.2015 ввечері прийшов додому до свого сусіда ОСОБА_10 , де останній запропонував йому випити горілки, на що він погодився. Вони періодично виходили на двір, а саме на бетонні східці при вході в будинок, щоб покурити. В будинку ОСОБА_10 він перебував допізна. Упродовж цього часу до ОСОБА_10 приходили сусіди ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які приносили з собою випивку і закуску. Потерпілий ОСОБА_10 постійно вживав алкогольні напої, постійно падав, коли перебував у стані алкогольного сп`яніння. Коли в черговий раз вони вийшли покурити, між ним та потерпілим виникла словесна суперечка, оскільки ОСОБА_10

-4-

почав нецензурно виражатись та обзивати його дружину ОСОБА_14 , на що він відповів, що вони поговорять про це, коли будуть тверезі, однак, ОСОБА_10 вдарив його. Він у відповідь наніс ОСОБА_10 один удар ліктем в область грудей та відштовхнув його від себе в той час, коли заходив у будинок, щоб покликати свою дружину та йти додому. Коли з дружиною вийшов з будинку, то побачив що ОСОБА_10 лежить на землі під сходами. Сам момент падіння ОСОБА_10 не бачив. Він разом з ОСОБА_13 , занесли ОСОБА_10 до будинку, де ОСОБА_13 сказав залишити потерпілого, поки він не проспиться і не протверезіє. Після чого пішов додому. Жодних ударів, в тому числі і металевою трубою, він ОСОБА_10 не наносив.

Незважаючи на заперечення вини обвинуваченим, його вина підтверджується поясненнями експерта та письмовими доказами.

Експерт ОСОБА_15 ствердила, що вона у висновку експерта описала всі наявні тілесні ушкодження, однак, не розкласифікувала їх по тяжкості, тому зазначила, що тілесні ушкодження у вигляді: прямих переломів 5-6-7-8 ребер справа по передньо-підпахвинній лінії, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому кісток носа відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, є прижиттєвими і спричинені: прямі переломи 5-6-7-8 ребер з права по передньо-підпахвинній лінії не виключено від падіння з ударянням тіла об гострі краї бетонних сходів при наданні тілу попереднього прискорення; закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці - не виключено від падіння з прижимом масою тіла до місця перелому; перелом кісток носа від локального удару, можливо кулаком; множинні продовгуватої форми підшкірні гематоми обох нижніх та обох верхніх кінцівок, обмеженої форми гематоми передньо-правої поверхні грудної клітки відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, є прижиттєвими і спричинені тупим твердим предметом продовгуватої форми, можливо трубою; закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась підоболонковими і внутрішньо-мозковими крововиливами та забоєм головного мозку, з послідуючим різким набряком мозкової речовини та защемленням головного мозку у великому потиличному отворі, є небезпечними для життя і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, - вони виникли, не виключено, від падіння з ударянням голови об гості краї бетонних сходів при наданні тілу попереднього прискорення. Зокрема, тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась підоболонковими і внутрішньо-мозковими крововиливами та забоєм головного мозку і є причиною настання смерті. Воно виникло від удару об твердий предмет, з обмежено контактуючою поверхнею, яким міг бути виступаючий кут бетонних сходів, або бетонна площадка, і ніяк не могло бути спричинено металевою трубою, яка має продовгувату форму, яка повинна була відобразитися на голові. Не виключено, що потерпілому було нанесено кілька ударів кулаком, рукою, або металевою трубою, однак, вони всі є прижиттєвими і не несли загрози життю, оскільки є легкими тілесними ушкодженням. При цьому, причиною смерті найбільш ймовірно є падіння з послідуючим ударом головою. Після отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілий міг виконувати певні життєві функції, пересуватися на невеликі відстані, при цьому, у зв`язку зі станом сп`яніння, міг не розуміти, що з ним відбувається.

Рапортом працівника поліції від 19.10.2015 встановлено, що на службу НОМЕР_1 надійшло повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що в них на стаціонарному лікуванні перебував ОСОБА_10 , який ІНФОРМАЦІЯ_6 о 17 год 30 хв помер.

Протоколом огляду місця події від 19.10.2015 з фототаблицею до нього встановлено, що об`єктом огляду є житловий будинок АДРЕСА_2 , до якого ведуть бетонні сходи, висотою 140-150 см.

Висновком експерта № 141 від 13.11.2015 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової

-5-

травми, підоболонковими та внутрішньо-мозковими крововиливами лівої половини мозку, вогнища забою мозку, набряку та здавлення головного мозку, стану після лівобічної трепанації черепа в скронево-тім`яній області, переломів 5-6-7-8 ребер з права по передньо-підпахвинній лінії, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому кісток носа, множинних продовгуватої форми підшкірних гематом обох нижніх та обох верхніх кінцівок, обмеженої форми гематоми передньо-правої поверхні грудної клітки. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась підоболонковими і внутрішньо-мозковими крововиливами та забоєм головного мозку, з послідуючим різким набряком мозкової речовини та защемленням головного мозку у великому потиличному отворі, які є небезпечними для життя і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так-як потягли за собою смерть потерпілого. Строку події 19.10.2015 відповідають.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.10.2015 з фототаблицею до нього стверджується, що ОСОБА_6 розповів та показав, як між ним та потерпілим виник конфлікт на сходах будинку АДРЕСА_2 та як штовхнув потерпілого ОСОБА_10 .

Протоколом огляду предметів від 29.10.2015 стверджено, що об`єктом огляду є металева труба, яка була вилучена з подвір`я будинку потерпілого ОСОБА_10 .

Висновком судово-психіатричного експерта № 70 від 18.05.2017 встановлено, що ОСОБА_6 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване йому діяння ОСОБА_6 скоїв у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тимчасовий розлад психічної діяльності, в тому числі і патологічне алкогольне сп`яніння у ОСОБА_6 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, виключається повністю. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Висновком додаткової експертизи № 61 від 14.04.2022 встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки мозку, внутрішньо-мозковим крововиливом в лівій скроневій долі, вогнищами забою головного мозку; множинні прямі переломи (5-6-7-8) ребер справа по передньо-підпахвинній лінії, обмеженої форми підшкірні гематоми передньо-правої половини грудної клітки; закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці; перелом кісток носа; множинні продовгуватої форми підшкірні гематоми обох нижніх та обох верхніх кінцівок. Враховуючи характер ушкоджень, їх локалізацію, приймаючи до уваги обставини випадку експерт вважає можливим наступний механізм їх виникнення: закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки мозку, внутрішньо-мозковим крововиливом в лівій скроневій долі з вогнищами забою головного мозку привела до набряку мозкової речовини із защемленням її у великому потиличному отворі та послідуючій смерті потерпілого. Дане тілесне ушкодження відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень. Дана черепно-мозкова травма спричинена внаслідок прямої дії твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею і могла виникнути внаслідок удару лівою половиною голови (скронево-потиличною ділянкою) у тверду підлягаючу поверхню. Не виключена можливість отримання черепно-мозкової травми внаслідок падіння потерпілого на бетонну площадку, чи бетонні східці. В даному випадку міг мати місце попередній поштовх потерпілого; множинні прямі переломи (5-б-7-8) ребер справа по передньо-підпахвинній лінії, обмеженої форми підшкірні гематоми передньо-правої половини грудної клітки - спричинені внаслідок прямої дії твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо ногами. Проте, не виключена можливість виникнення переломів вищевказаних ребер внаслідок падіння на

-6-

східці з ударом правою половиною грудної клітки у ребристу поверхню їх. Дане тілесне ушкодження відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так-як подібного характеру тілесні ушкодження при звичайній їх течії викликають розлад здоров`я більше 21-го дня; закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці - є опосередкованим і виник не внаслідок прямої дії, а в наслідок падіння потерпілого з упором на праву кисть. Дане тілесне ушкодження відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так-як подібного характеру тілесні ушкодження при звичайній їх течії викликають розлад здоров`я більше 21-го дня; перелом кісток носа спричинений внаслідок прямого удару в область перенісся тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо кулаком. Дане тілесне ушкодження відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, так-як подібного характеру тілесні ушкодження при звичайній їх течії викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня; множинні продовгуватої форми підшкірні гематоми обох нижніх та обох верхніх кінцівок - спричинені тупими твердими предметами з продовгуватою ударяючою поверхнею, можливо палкою, колом. Дані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності. По давності виникнення вказані тілесні ушкодження вкладаються в строк події 19.10.2015. Всі вище перераховані тілесні ушкодження є прижиттєвими.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційних скарг про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений наводить власну оцінку доказам на користь його невинуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, однак клопотання про дослідження доказів не заявляв.

-7-

Разом з тим, колегія суддів констатує, що сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження (постанова Верховного Суду від 20.01.2022 (провадження № 51-4667 км21).

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати від 16.10.2019 (провадження № 13-43кс19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Доводи обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_10 під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, та їм була надана належна оцінка і судом першої інстанції.

Доводи обвинуваченого про те, що він потерпілого не бив, а він отримав тілесні ушкодження внаслідок самостійного падіння через сильне алкогольне сп`янінні, повністю спростовуються поясненнями експерта та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 61 від 14.04.2022, якими стверджено, що тілесні ушкодження, які привели до смерті ОСОБА_10 , виникли в результаті падіння з наданням тілу попереднього прискорення, що узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , який стверджував, що відштовхнув потерпілого від себе, в результаті чого той впав вниз з бетонних сходів на бетонну доріжку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а саме, у вбивстві, вчиненого через необережність, а тому доводи обвинуваченого, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів уважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Твердження обвинуваченого про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, спростовуються показаннями експерта та наведеними вище письмовими доказами.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів приходить до висновку проте, що такі ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Діяння ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, як убивство, вчинене через необережність.

Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував тим, що сторона обвинувачення не надала доказів, які би вказували на наявність у ОСОБА_6 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 або завданні останньому тяжкого тілесного ушкодження.

-8-

З урахуванням зазначеного вище, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив вбивство ОСОБА_10 через необережність, а тому перекваліфікував його діяння з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України.

З такими висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів уважає правильними мотиви суду першої інстанції, з яких він виходив, вказуючи на відсутність у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Водночас сторона захисту вважає, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони.

Так, захист стверджує, що діянню ОСОБА_6 передувала неправомірна поведінка та нецензурна лайка потерпілого по відношенню до дружини обвинуваченого. Намагання обвинуваченого припинити ці дії, зробивши зауваження потерпілому, призвело до того, що ОСОБА_10 став об`єктом суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_6 .

Колегія суддів не погоджується з такими доводами обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як зазначено в ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, які могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би ту, яка для цього необхідна.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на бетонній сходовій терасі будинку за місцем проживання ОСОБА_10 , в ході сварки з останнім, що виникла між ними на ґрунті особистих раптових неприязних відносин після спільного розпивання спиртних напоїв, не маючи на меті позбавити життя потерпілого чи спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження, наніс ОСОБА_10 один удар ліктем лівої руки в область правої сторони грудної клітки, після чого, обома руками схопив ОСОБА_10 та навмисно відштовхнув від себе, внаслідок чого, останній, не втримавшись на ногах, впав з бетонної сходової клітки на бетонну доріжку та отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких у подальшому помер в реанімаційному відділенні лікарні.

З наведеного вище слідує, що не було встановлено суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, а останній та ОСОБА_6 були учасниками конфлікту, на фоні якого та під впливом алкоголю хотіли з`ясувати між собою стосунки.

-9-

Враховуючи конкретні обставини, місце, час події, взаємовідносини між обвинуваченим та потерпілим, суд не встановив того, що ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони, а в цій конкретній ситуації дії потерпілого не становили для обвинуваченого чи близьких йому осіб реальної загрози життю та здоров`ю.

Колегія суддів уважає, що за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України кваліфіковано правильно, а підстав для тверджень про відсутність об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення колегія суддів не вбачає.

Спростовуючи доводи обвинуваченого, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги фактичні дані судово-медичних експертиз, зокрема, № 141 від 13.11.2015, згідно якого експертом, зокрема, досліджувалась медична документація ОСОБА_10 .

Частина 4 статті 69 КПК України передбачає, що експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Відповідно до повідомлення директора КНП « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 22.10.2020 за № 191/01-20, медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_10 надіслана на адресу слідчого за відповідним запитом останнього.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про факт звернення слідчого з клопотанням про тимчасовий доступ до медичної документації, до слідчого судді.

Так, п. 2.8 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 передбачає, що при проведенні експертизи судово-медичний експерт має право ознайомлюватись з матеріалами справи, що стосуються експертизи. Якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Експерт також має право просити особу, яка призначила експертизу, уточнити або пояснити питання, запропоновані йому для вирішення при виконанні експертизи.

Колегія суддів погоджується із твердження сторони захисту про те, що відомості які можуть становити лікарську таємницю є документами, які містять охоронювану законом таємницю в розумінні ст. 162 КПК України, отримання доступу до яких регламентовано главою 15 КПК України.

За змістом ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомлюватися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Окрім дослідження експертом медичної документації стаціонарного хворого, експерт ОСОБА_16 безпосередньо оглядала труп особи, щодо якої проводила експертизу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

-10-

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України було б невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу. Разом з тим, добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як видно з матеріалів провадження, стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України було надано можливість ознайомитися з усіма матеріалами досудового розслідування, у тому числі з висновками експертиз, при цьому сторона захисту не клопотала про надання їй доступу, зокрема, до медичної документації, в тому числі на підставі яких було сформовано висновки цих експертиз.

При цьому слід урахувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 27.01.2020 (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19), за яким відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

У свою чергу, сторона захисту, як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду не порушувала питання щодо неправильності в цілому висновків експертів (мотиви сторони захисту ґрунтувались виключно на порушенні прядку отримання медичної документації), не заявляла слідчому, суду клопотання про проведення іншої (наприклад, повторної або комісійної) експертизи.

З огляду на викладене аргументи обвинуваченого в апеляційній скарзі про недопустимість як доказів висновку експерта № 141 від 13.11.2015 щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 через невідкриття медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є безпідставними.

Що стосується недопустимості висновку додаткової експертизи № 61 від 14.04.2022, то проведення такої було ініційовано стороною обвинувачення під час судового розгляду і на підставі відповідної ухвали суду, судово-медичному експерту було надано у розпорядження матеріали кримінального провадження, з наявною в них медичною документацією. До того ж експерт ОСОБА_15 безпосередньо брала участь у огляді трупа потерпілого ОСОБА_10 під час проведення судово-медичної експертизи від 13.11.2015 за № 141.

Отже, наявні у провадженні висновки експертів не викликають переконливих сумнівів у їх достовірності, їх зміст містить належні складові і відповіді на всі поставлені питання, отже суд обґрунтовано обмежився дослідженням висновків, серед яких і висновок експерта № 61 від 14.04.2022 та їх оцінкою згідно вимог ст. 94 КПК.

Стосовно доводів обвинуваченого, у яких той стверджує про відсутність проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатом висновків, відомостей щодо застосованих експертом методів (зокрема Фішера), експертної оцінки результатів, то суд першої інстанції не встановив порушень, які би суперечили приписам

-11-

кримінального процесуального закону, і з таким висновком погоджується колегія суддів, яка вважає, що немає обґрунтованих підстав за доводами апеляційної скарги вважати недостовірними висновки експерта.

У пункті 4.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5 зазначено, що у дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань. Дослідницька частина повинна включати: відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування; посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них; експертну оцінку результатів дослідження. Опис процесу застосовування інструментальних методів дослідження та проведення експертних експериментів можуть обмежуватись викладенням кінцевих результатів. У зазначених випадках графіки, діаграми, таблиці, матеріали експертних експериментів мають зберігатись у наглядових експертних провадженнях і на вимогу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), можуть надаватись їм для ознайомлення. За наявності в документі про призначення експертизи (залучення експерта) питань, які не належать до предмета експертизи або не входять до компетенції експерта, указуються причини, з яких ці питання не можуть бути вирішені. Узагальнення та оцінка результатів окремих досліджень, які є підставою для формулювання висновків, можуть викладатися у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експерта. У дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 КПК України висновком експерта є докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно ч. 1 ст. 102 КПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; місце і час проведення експертизи; хто був присутній при проведенні експертизи; перелік питань, що були поставлені експертові; опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Зміст висновку експерта № 61 від 14.04.2022 спростовує твердження обвинуваченого про відсутність в тексті експертизи висновків та експертної оцінки результатів, оскільки експерт у підсумку на поставлені слідчим питання зазначила про наявність у ОСОБА_10 діагнозу закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки мозку, внутрішньо-мозковим крововиливом в лівій скроневій долі, вогнищами забою головного мозку; множинні прямі переломи (5-6-7-8) ребер справа по передньо-підпахвинній лінії, обмеженої форми підшкірні гематоми передньо-правої половини грудної клітки; закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці; перелом кісток носа; множинні продовгуватої форми підшкірні гематоми обох нижніх та обох верхніх кінцівок. Встановила, що, зокрема, черепно-мозкова травма спричинена внаслідок прямої дії твердого предмету з необмеженою контактуючою поверхнею і могла виникнути внаслідок удару лівою половиною голови (скронево- потиличною ділянкою) у тверду підлягаючу поверхню, а також, що не виключена можливість отримання черепно-мозкової травми внаслідок падіння потерпілого на бетонну площадку, чи бетонні східці і, що в даному випадку міг мати місце попередній поштовх потерпілого.

-12-

Доводи обвинуваченого про відсутність у висновку посилань на застосовані методи дослідження також не підтверджуються змістом висновку експерта від 14.04.2022 № 61, оскільки з тексту висновку вбачається, що ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_10 тілесних ушкоджень було визначено відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 за № 6. Правила, про які зазначено в експертизі, закріплюють, що судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, а також зазначеними Правилами, будь-яких додаткових методик щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вказані нормативно правові акти не містять.

Крім того, висновок експерта як за № 141 від 13.11.2015, так і висновок додаткової експертизи № 61 від 14.04.2022, складено атестованим судово-медичним експертом вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_15 , яка працює завідувачкою районного відділення Тячівської судмедекспертизи, має вищу медичну освіту, вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Судово-медична експертиза», 5 кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи понад 41 рік). Експерта було попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене не кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування чи зміні вироку в цій частині за доводами апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення проти життя людини, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також в повній мірі враховано як наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини активне сприяння у розкритті злочину, так і наявність обставини, що обтяжує покарання винного, а саме: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Судом також враховано особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання.

-13-

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України. При його визначенні, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, які від нього настали у вигляді смерті людини, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке за своїм видом та розміром, слід вважати справедливим.

Також, з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строки давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України закінчилися, а тому обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, в даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування на їх користь моральної шкоди в сумі по 100000 грн кожній.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінкою щодо неї чи її близьких. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, внаслідок дій обвинуваченого настала смерть батька позивачів потерпілого ОСОБА_19 і є очевидним, що позивачі перенесли душевні страждання, незручності, нервовий стрес, переживання та інші негативні явища, і ці фактори мають незворотний характер.

Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнали позивачі, у зв`язку із непоправною втратою батька, тяжкість вимушених змін у їх житті, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, обґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 по 100000 (сто тисяч) грн моральної шкоди.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілих узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілих.

Будь-яких істотних порушень норм права у кримінальному провадженні при його перегляді судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні підстави для безумовного скасування або зміни вироку.

-14-

З наведених підстав, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_20 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2023 щодо нього,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді