В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000647 від 09.03.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи громадянином України, вчинив державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Нехтуючи вимогами Конституції і законів України, ОСОБА_4 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_7 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що АР Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури Російської Федерації (далі - РФ), погодився на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури прокурора відділу з нагляду за виконанням законодавства про протидію корупції, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.

Продовжуючи свої умисні дії, громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, достовірно знаючи, що АР Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у червні 2018 року, більш точну дату не встановлено, погодився на призначення його на посаду прокурора Ленінського району «Республіки Крим», виконував вказівки і розпорядження так званих керівників незаконно утвореної «прокуратури Республіки Крим».

Зокрема, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, у листопаді 2018 року ОСОБА_4 брав участь у підтриманні обвинувачення, у якості державного обвинувача - «прокурора Ленінського району».

Також, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, у червні 2019 році «прокурором Ленінського району» ОСОБА_4 подано адміністративний позов до незаконно утвореного Ленінського районного суду.

Крім того, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, у серпні 2019 року ОСОБА_4 брав участь, у якості представника позивача - «прокурора Ленінського району».

Допомога ОСОБА_4 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури РФ та на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, завдяки чому окупація триває.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_4 з наступних підстав.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2017 року у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування. Встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 , а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_4 . Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 від 30.06.2015 року, підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судові засідання не прибув, будучи належним чином, в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному сайті Дніпровського районного суду м. Києва, офіційному сайті Офісу Генерального прокурору та публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр» № 234 (7894) від 19.11.2024 року, № 251 (7911) від 12.12.2024 року, № 17 (7942) від 22.01.2025 року, № 35 (7960) від 15.02.2025 року, № 58 (7983) від 19.03.2025 року, № 72 (7997) від 08.04.2025 року та № 79 (8004) від 17.04.2025 року) повідомленим про розгляд справи, жодних клопотань, заяв, скарг не подавав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2025 року судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника, одноособово. Суд вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_4 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, оскільки оголошено підозру, були здійснені відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.

Оскільки, на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), він показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду від нього не надходило.

Судовий розгляд проводився за обов`язкової участі захисника, який був забезпечений державою та користувався процесуальними правами обвинуваченого.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_4 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_4 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_4 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за встановлених судом обставин, які підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:

- витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 від 16.02.2015 року (том ІІ а.п. 1-2); - рапорті старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 16.02.2025 року, відповідно до якого у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000081 від 27.02.2014 року установлено, що працівники прокуратури Автономної Республіки Крим достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні-серпні 2014 року погодилися на призначення на різні посади незаконно створеної прокуратури Крим, виконували вказівки і розпорядження так званих керівників вказаної прокуратури. Створення та діяльність на території України правоохоронного органу іноземної держави призвели до посилення окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконних органів та злочинної організації на чолі з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Цими діями зазначені вище особи сприяли представниками Російської Федерації у проведенні підривної діяльності на території України, що полягало у створенні умов для функціонування на території України іноземного правоохоронного органу, а саме прокуратури Російської Федерації, та забезпечує тривалу окупацію півострова Крим (том ІІ а.п. 3-4);

- списку працівників органів прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які працевлаштовані в інших регіонах України (станом на 23.06.2014 року), відповідно до якого ОСОБА_4 після анексії півострова Крим не переведено на іншу посаду органів прокуратури України (т. ІІ а.п. 103-114); - відповіді Адміністрації президента України від 14.10.2016 року № 03-01/3383, відповідно до якої клопотання про вихід із громадянства України зазначених у запиті осіб (в тому числі ОСОБА_4 на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило (т. ІІ а.п. 114); - відповіді начальника Департаменту контррозвідки ОСОБА_12 від 13.06.2016 року № 2/2/8-218651, відповідно до якої колишній співробітник прокуратури АР Крим ОСОБА_4 на день надання відповіді перебуває на території АР Крим, за адресою: АР Крим, смт. Аграрне, вул. Паркова, 7, кв. 603 (т. ІІ а.п. 115-120); - наказі Генерального прокурора України ОСОБА_13 №13дк від 01.12.2014 року, відповідно до якого за порушення «Присяги працівника прокуратури» начальника відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади з позбавленням класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного наказу Генерального прокурора України від 25.06.2012 року № 751 (т. ІІ а.п. 162-185);

- протоколі огляду інтернет-видань від 29.09.2023 року з додатками, відповідно до якого знайдено «Конституцию Республики Крым». Зазначеним актом визначаються основи конституційного устрою незаконно створеної «Республіки Крим», державний устрій, статус судової влади, органів прокуратури тощо (т. ІІІ а.п. 1-40);

- протоколі огляду інтернет-видань від 29.09.2023 року з додатками, відповідно до якого знайдено повідомлення ЗМІ від 02.03.2014 року про те, що виконувач обов`язків Генерального прокурора України ОСОБА_14 надіслав листа прокуророві Автономної Республіки Крим ОСОБА_15 , в якому закликав «не піддаватися на провокації, зберігати спокій та неухильно дотримуватися Конституції України та Законів України». Також знайдено звернення колегії Генеральної прокуратури України до працівників прокуратури АР Крим, в якому зазначена інформація з приводу подальшого працевлаштування в органах прокуратури інших регіонів України. Крім цього, знайдено світлокопію наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора України ОСОБА_14 від 21.03.2014 року № 36 «Про тимчасовий порядок прийняття, переміщення та звільнення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері» (т. ІІІ а.п. 44-47);

- протоколі огляду речей та документів від 29.09.2023 року з додатками, відповідно до якого знайдено «Федеральный конституционный закон от 21.03.2014 г. № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субьєктов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя» (т. ІІІ а.п. 48-88); - телефонному довіднику органів прокуратури Республіки Крим Росія (станом на 04.07.2014 року), відповідно до якого ОСОБА_4 працює старшим прокурором у відділі нагляду за виконанням законодавства про протидії корупції (т. ІІІ а.п. 89-90);

- копії особової справи ОСОБА_4 , відповідно до якої згідно з наказом № 2361к від 26.10.2011 року ОСОБА_4 був призначений на посаду начальника відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури АР Крим. Крім того, відповідно до наказу № 13дк від 01.12.2014 року ОСОБА_4 був звільнений за порушення «Присяги працівника прокуратури» (т. ІІІ а.п. 91-118); - постанові прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим ОСОБА_17 про виділення матеріалів досудового розслідування від 09.03.2017 року, відповідно до якої із матеріалів кримінального провадження № 0000173 від 16.02.2015 року було виділено матеріали щодо підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, в окреме провадження (т. ІV а.п. 1-2);

- витягах з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000647 від 09.03.2017 року (т. ІV а.п. 3-4, 24-25);

- протоколі огляду інтернет-видань від 09.04.2015 року з додатками, відповідно до якого здійснено пошук інформації за адресою «Прокуратура Республики Крым». Після завантаження зазначеної інтернет-адреси встановлено, що на вказаному інформаційному порталі міститься стаття під назвою «В Красногвардейском и Ленинском районах будет проводиться прием граждан но вопросам соблюдения антикоррупционного законодательства». У статті розміщено інформацію про те, що старший прокурор відділу по нагляду за додержанням законодавства та протидії корупції прокуратури Республіки Крим ОСОБА_4 здійснює прийом громадян у Червоногвардійському районі (т. ІV а.п. 63-66); - відповіді Державної прикордонної служби України № 17/1-800вих17 від 19.06.2017 року, відповідно до якої була надана інформація щодо перетину державного кордону України з 01.01.2013 року по дату надання відповіді ОСОБА_4 (т. ІV а.п. 68); - повідомленні про підозру від 14.05.2015 року, відповідно до якої 14.05.2015 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (т. ІV а.п. 75-80); - постанові старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про оголошення підозрюваного у розшук від 30.06.2015 року, відповідно до якої 30.06.2015 року підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук (т. ІV а.п. 94-95); - рапорті оперуповноваженого УСР в Київській області ДСР НП України ОСОБА_18 від 25.04.2024 року, відповідно до якого в ході здійснення заходів з протидії диверсійно-розвідувальній діяльності та виявлення осіб, які усвідомлено співпрацювали з представниками окупаційної влади російської федерації, у встановленому законом порядку, отримана достатня та достовірна інформація про те, що ОСОБА_4 , колишній прокурор відділу прокуратури Автономної Республіки Крим, всупереч вимогам законодавства України, порушуючи Присягу працівника прокуратури України, після анексії російською федерацією Кримського півострова з 2014 року пішов служити у незаконно створену прокуратуру незаконно створеної Республіки Крим та виконувати вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури. Згідно наявної інформації ОСОБА_4 станом на 2024 рік мешкає у російській федерації (т. V а.п. 4); - довідці УРС у Київській області з додатками, відповідно до якої ОСОБА_4 всупереч вимогам законодавства України, порушуючи Присягу працівника прокуратури України, після анексії російською федерацією півострова Кримського півострова з березня 2014 року пішов служити у незаконно створену прокуратуру «Республіки Крим» та виконувати вказівки і розпорядження та званих керівників зазначеної прокуратури. Так, усвідомлено перейшов на бік ворога, ОСОБА_4 у 2014 році (точна дата не встановлена) пішов служити на посаду старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законодавства про протидію корупції прокуратури «Республіки Крим», де перебував до червня 2019 року, після чого зайняв посаду прокурора Ленінського району «Республіки Крим». Перебуваючи на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законодавства про протидію корупції прокуратури «Республіки Крим», ОСОБА_4 в рамках реалізації угоди про співробітництво між Кримським федеральним університетом імені ОСОБА_19 та Прокуратурою «Республіки Крим» 24.02.2016 року відвідував юридичну клініку юридичного факультету Кримського федерального університету імені ОСОБА_19 та проводив практичні заняття із студентами. Відповідна інформація міститься на сайті Кримського федерального університету. Після чого, відповідно до новини від 07.06.2019 року, розміщенню на сайті служби новин «Керчь ФМ» ОСОБА_4 зайняв посаду прокурора Ленінського району. Під час аналізу судових актів, які розміщені на офіційному сайті російської федерації, виявлені вироки та ухвали суду по наступним справам, в яких ОСОБА_4 приймав участь як сторона обвинувачення або справи розглядалися згідно його постанов, а саме за посиланнями: Приговор № 1-233/2018 от 28 ноября 2018 г. по делу № 1-233/2018 :: СудАкт.ру : міститься вирок Ленінського районного суду «Республіки Крим» №ї 1-233/2018 від 28 листопада 2018 року по справі № 1-233/2018, в якому ОСОБА_4 зазначений як державний обвинувач - прокурор; решение № 2А-1105/2019 2А-1105/2019-М-685/2019 М-685/2019 от 14 июня 2919 г. по делу № 2А-1105/2019 :: СудАкт.ру: міститься рішення Ленінського районного суду «Республіки Крим» № 2А-1105/2019 2А-1105/2019-М-685/2019 М-685/2019 від 14 червня 2019 року по справі № 2А-1105/2019, в якому ОСОБА_4 зазначений як прокурор Ленінського району «Республіки Крим»; решение №2-1130/20192-113 0/2019-М-730/2019 М-730/2019 от 21 августа 2019 г. по делу № 2-1130/2019 :: СудАкт.ру: міститься рішення Ленінського районного суду «Республіки Крим» № 2-1130/2019 2-1130/2019-М-730/2019 М-730/2019 від 21 серпня 2019 року по справі № 2-1130/2019, в якому ОСОБА_4 зазначений як прокурор Ленінського району «Республіки Крим» (т. V а.п. 17-64); - протоколі огляду від 24.09.2024 року, відповідно до якого був проведений огляд Інтернет-ресурсів. В ході огляду було знайдено новину, в якій зазначено про призначення ОСОБА_4 прокурором Ленінського району та публікацію яка містить відомості стосовно ОСОБА_4 (т. V а.п. 66-74); - телефонному довіднику органів прокуратури Республіки Крим Росія (станом на 04.07.2014 року), відповідно до якого ОСОБА_4 працює старшим прокурором у відділі нагляду за виконанням законодавства про протидії корупції (т. V а.п. 75-76); - протоколі огляду інтернет-видань з додатками, відповідно до якого був проведений огляд в ході якого встановлено, відповідно до новини від 07.06.2019 року, розміщенню на сайті служби новин «Керчь ФМ» ОСОБА_4 зайняв посаду прокурора Ленінського району. Під час аналізу судових актів, які розміщені на офіційному сайті російської федерації https://sudact.ru:, вироки та ухвали суду по наступним справам, в яких ОСОБА_4 приймав участь як сторона обвинувачення або справи розглядалися згідно його постанов, а саме за посиланнями: Приговор № 1-233/2018 от 28 ноября 2018 г. по делу № 1-233/2018 :: СудАкт.ру : міститься вирок Ленінського районного суду «Республіки Крим» №ї 1-233/2018 від 28 листопада 2018 року по справі № 1-233/2018, в якому ОСОБА_4 зазначений як державний обвинувач - прокурор; решение № 2А-1105/2019 2А-1105/2019-М-685/2019 М-685/2019 от 14 июня 2919 г. по делу № 2А-1105/2019 :: СудАкт.ру: міститься рішення Ленінського районного суду «Республіки Крим» № 2А-1105/2019 2А-1105/2019-М-685/2019 М-685/2019 від 14 червня 2019 року по справі № 2А-1105/2019, в якому ОСОБА_4 зазначений як прокурор Ленінського району «Республіки Крим» (т. V а.п. 79-104);

- протоколі огляду інтернет ресурсів від 30.09.2024 року з додатками, відповідно до якого був проведений огляд інтернет ресурсу. В результаті пошуку зазначено інформацію від 07.06.2019: «Приказом Генерального прокурора Российской Федерации на должность прокурора Ленинского района назначен советник юстиции ОСОБА_4 . 38-летний уроженец города Симферополя ОСОБА_4 в органах прокуратуры работает с 2005 года. Начинал профессиональную карьеру с должности помощника прокурора Железнодорожного района г. Симферополя, до назначения прокурором Ленинского района трудился в должности старшего прокурора отдела по надзору за исполнением законодательства о противодействии коррупции прокуратуры Республики Крым». Крім того, в результаті пошуку зазначено інформацію від 14.10.2020: «В Орловском районе назначили нового прокурора. Должность приказом Генерального прокурора РФ получил прокурор Республики Крым ОСОБА_4 . Службу в органах прокуратуры ОСОБА_4 проходит с 2005 года. В июне 2019 года занял должность прокурора Ленинского района Республики Крым. Не один раз получал поощрения, в том числе и от Генерального прокурора России». (т. V а.п. 107-118); - повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (т. V а.п. 120-132). Також судом досліджено інші процесуальні документи, а саме: постанови уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, Бердянської місцевої прокуратури, прокурори Автономної Республіки Крим, Державного бюро розслідувань, щодо зупинення і відновлення кримінальних проваджень № 0000173 від 16.02.2015 року, № 0000647 від 09.03.2017 року; повістки про виклик ОСОБА_4 до уповноважених осіб органу досудового розслідування; постанови про створення, зміну групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні; ухвали слідчого судді; супровідні листи та інше.

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на протоколи огляду сайтів та протоколи огляду інтернет-видань, якими підтверджується, що ОСОБА_4 був діючим прокурором Ленінського району «Республіки Крим» та прокурором Орловського району Ростовської області і активно здійснював свою діяльність, що підтверджується, зокрема, постановленими вироками та ухвалами суду по справам, в яких ОСОБА_4 приймав участь як сторона обвинувачення.

Підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки інформація взята з офіційного інтернет-сайту органу державної влади РФ, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».

Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи логічність, послідовність, узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані про діяльність ОСОБА_4 , як «прокурора» окупаційних органів влади РФ, достовірними доказами обвинувачення. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року (у справі № 759/7443/17).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

З огляду на особливості даного кримінального провадження, окремої уваги потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_4 та фактів з цього приводу.

Громадянство України ОСОБА_4 підтверджено дослідженими судом доказами та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).

За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 4 ст. 5) примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Як вбачається із ст. 4 згаданого вже Закону РФ № 6-ФКЗ від 21.03.2014 року, з дня прийняття АР Крим до РФ, тобто з 21 березня 2014 року, автоматично визнавалося громадянство РФ у всіх громадян України, які постійно проживали на території АР Крим, за ними залишалося право протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України. Передбачені законодавством РФ обмеження на заміщення державних посад особами, що мають громадянство іншої країни, на території АР Крим почали діяти лише після перебігу місяця з дня прийняття АР Крим до РФ. На виконання ст. 8 Закону РФ № 6-ФКЗ до створення на території АР Крим органів прокуратури РФ працівники органів прокуратури України мають перевагу на вступ до служби в органи прокуратури РФ, при наявності у них громадянства РФ (ч. 3 ст. 8).

Отже, з урахуванням раніше встановлених фактичних обставин, ОСОБА_4 , продовжуючи з березня 2014 до створення і початку діяльності на території АР Крим «органів прокуратури РФ» та скориставшись переважним правом на заміщення посади у органах прокуратури, фактично отримав громадянство РФ, як необхідну умову такої діяльності.

Суд при цьому бере до уваги, що законодавство РФ визначає підстави набуття та припинення громадянства РФ, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України. Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_4 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним, як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_4 у межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і його вихід з громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_4 громадянства РФ не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.

Будь-яких інших доказів про намір ОСОБА_4 відмовитись від громадянства України суду надано не було.

Також, у суду не виникає сумніву щодо статусу ОСОБА_4 як прокурора Ленінського району «Республіки Крим» на окупованій території АР Крим, оскільки вказане повністю підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім цього, суд вважає доведеним, що у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу (прокуратури АР Крим) та у встановленому законами України порядку не звільнений з посади, продовжив роботу у складі незаконно створених органів прокуратури РФ на окупованій території АР Крим - прокурора відділу з нагляду за виконанням законодавства про протидію корупції, без підпорядкування Генеральній прокуратурі України, потім був призначений на посаду прокурора Ленінського району «Республіки Крим», тобто продовжив здійснення своєї трудової діяльності, керуючись матеріальним та процесуальним правом РФ, що підтверджується інформацією з інтернет ресурсів, копіями судових рішень, в яких ОСОБА_4 приймав участь як сторона обвинувачення, дослідженими в судовому засіданні.

Між тим, вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України, і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Згідно з законодавством України загрози національній безпеці - це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Таким чином, види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.

Кримінальним законом установлено, що надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

Достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду ОСОБА_4 для усвідомлення ним фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим доводиться об`єктивними даними про його кваліфікаційний рівень в галузі права, який дозволяв йому працювати прокурором.

На свідомий і добровільний характер дій ОСОБА_4 з надання допомоги РФ в проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові України вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку. Так, ОСОБА_4 , починаючи з березня 2014 року, не вчиняє жодних дій у зв`язку із своєю мовчазною згодою на автоматичне набуття по факту громадянства іншої країни, продовжує здійснювати трудову діяльність як прокурор, керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави.

Крім того, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, усвідомлюючи, що так звана прокуратура Ленінського району «Республіки Крим» відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в смт Леніно АР Крим продовжив роботу у складі незаконного правоохоронного органу Російської Федерації на території АР Крим.

У той же час, суд не вбачає правових підстав для поставлення обвинуваченому у провину тих діянь, які не підтверджені доказами обвинувачення.

Так, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, суд виключає з обвинувачення ОСОБА_4 посилання на його причетність до надання допомоги окремим представникам іноземної держави (РФ), оскільки таких конкретних фактів не встановлено, протиправна діяльність ОСОБА_4 , яка спрямована на вчинення державної зради, охоплюється наданням з її боку допомоги іноземній держави (РФ) в цілому.

Крім того, враховуючи межі висунутого обвинувачення та керуючись принципом презумпції невинуватості, суд також виключає з обвинувачення ОСОБА_4 посилання на його дії на шкоду територіальної цілісності України та недоторканості України, оскільки будь-яких даних його участі в посяганнях на територію України із застосуванням з боку інших держав військової сили або загрози силою, а так само в порушенні територіальної цілісності та недоторканості кордонів України, не надано. Більш того, з цього приводу відсутні посилання і серед фактичних обставин, які визнані прокурором встановленими і викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд, зважаючи на те, що сторони вільні у використанні своїх прав, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у вироку, доведена.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення - державної зради, тобто у вчиненні громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові України, а саме у наданні іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014 року).

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким, його ставлення до вчиненого, який свідомо розірвав всі правові відносини з державою, яка надала йому право діяти від її імені, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік та стан здоров`я. Також суд враховує думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення) та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна; думку сторони захисту - адвокат просила визнати не винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за недоведеністю його вини.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке основне покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України передбачено конфіскацію майна або без такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості.

Беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 також додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

На переконання суду, призначення обвинуваченому саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що до ОСОБА_4 застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення конфіскації майна, залишити діючим захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно ОСОБА_4 , а саме на: автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , 1973 року випуску, № кузова НОМЕР_2 ; автомобіль Skoda Felicia, д.н.з. НОМЕР_3 , 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_4 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 29.05.2015 року у справі № 757/18718/15-к.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ст. ст. 323, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 29.05.2015 року у справі № 757/18718/15-к, а саме на: автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , 1973 року випуску, № кузова НОМЕР_2 ; автомобіль Skoda Felicia, д.н.з. НОМЕР_3 , 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_4 - залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику обвинуваченого та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1