УХВАЛА

14.02.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000757 від 22.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України

в с т а н о в и в :

В ході судового розгляду прокурором було заявлене клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи свою позицію, прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. 1, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання даного запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати, тому, посилаючись на вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів без визначення суми застави.

Обвинувачений та його захисник не погодились із заявленим клопотанням прокурора, оскільки не було надано доказів про наявність ризиків та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ч.1,3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Судом встановлено, що в ході досудового розслідування та в підготовчому судовому засіданні обвинуваченому обирався і продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.02.2025р.

На даний час триває судове слідство, зокрема, досліджуються письмові матеріали.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі, з конфіскацію майна, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може вжити активних дій для переховування від суду, у зв`язку із чим суд вважає, що існує розумний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду.

Також у випадку перебування на волі обвинуваченого залишаються реальні ризики для перешкоджання кримінальному провадженню шляхом контактування з іншими спільниками, всі точні дані про яких ще не встановлено.

Крім того, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 ставиться у провину здійснення протиправної діяльності неодноразово в різних частинах України, що може свідчити про тривале існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Згідно з частиною 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема передбаченого статтею 111 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та приписи вищевказаної статті не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, тому відсутні підстави для застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, на чому наполягає сторона захисту. При цьому, наявні на цей момент характеризуючи дані про особу ОСОБА_5 , неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від явки суду, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином або продовження вчинення злочину.

Абзацом 8 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, передбаченого статтею 111 Кримінального кодексу України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки ризики, передбачені п.п.1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні запобіжного заходу на теперішній час не зменшились, обраний запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє продовжити йому строк тримання під вартою та відповідає характеру і тяжкості діяння, в якому він обвинувачується.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 14.04.2025р.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_1