ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1530/25 Справа № 173/406/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000367 від 11 грудня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Камаши республіки Узбекистан, громадянина Узбекистану, одруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком до 01 травня 2025 року.

Судом першої інстанції встановлено, що на даний час існують ризики того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати судовому розгляду іншим чином. Суд також прийшов до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити продовжений відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на інший альтернативний.

В обґрунтування вказує, що прокурором не було доведено доцільності продовження саме такого запобіжного заходу, оскільки прокурором не було доведено, що він переховувався від суду або перешкоджав судовому розгляду. Вказує, що на протязі трьох років та чотирьох місяців не надав жодного доказу відповідно до глави 4 КПК України. Також зазначає, що на даний час погіршився стан його здоров`я.

Також вказує, що в нього є місце проживання, на його утримання є малолітня дитина.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином.

Беручи до уваги характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, інші обставини у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме умисному заподіянні смерті іншій людині, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, не має зареєстрованого місця проживання, після вчинення інкримованиого йому злочину, був затриманий в іншій області, судовий розгляд кримінального провадження триває, що свідчить про продовження існування ризиків переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, як на це посилається останній в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого ОСОБА_5 від суспільства.

Також не приймаються до уваги посилання ОСОБА_5 на те, що в нього є місце проживання та на його утримання є малолітня дитина, оскільки ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що під час перебування під вартою погіршився стан його здоров`я, також не переконливими, оскільки матеріали справи не містять застережень щодо неможливості перебування останнього в умовах тримання під вартою.

Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення та судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000367 від 11 грудня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4