Справа №: 941/1463/24
провадження №: 1-в/398/7/25
УХВАЛА

Іменем України

"27" січня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ДУ «Петрівська ВК (№49)» ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням,

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання у відповідності до ст.ст. 81, 82 КК України.

У судовому засіданні засуджений підтримав своє клопотання, просив суд замінити йому невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням, на питання прокурора повідомив, що визнає вину у вчиненні злочину.

Захисник ОСОБА_6 підтримав заяву засудженого ОСОБА_7 , просив суд клопотання свого підзахисного задовольнити, вважає, що є законні підстави для задоволення його заяви, оскільки засуджений відбув майже 20 років покарання у виді позбавлення волі, підтримує зв`язки з рідними, накладені на нього стягнення погашені.

Представник ДУ «Петрівська ВК (№49)» ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечив, оскільки відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеною установою, засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення. Так, загальна кількість балів, набраних засудженим, становить 42 бали з необхідних 65. За весь час відбування покарання ОСОБА_7 не мав заохочень, мав 8 стягнень, проте вони погашені. Як вказано у вироку, ОСОБА_7 вину у вчинених злочинах не визнавав. Виявив бажання брати участь у корекційній програмі, проте його участь нерегулярна та безініціативна. Встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та високий ризик ймовірної небезпеки для суспільства.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви засудженого, вважав, що правові підстави для задоволення заяви відсутні, клопотання засудженого нічим не мотивоване, за весь час відбування покарання відсутні заохочення, а відтак у задоволенні заяви засудженого просив суд відмовити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 09 серпня 2006 року вироком Апеляційного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 115, п.13 ч.2 ст. 115, ст. 15, п. 13 ч. 2 ст.115, ч.2 ст. 185 КК України до довічного позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з 29.10.2005 року.

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 14.12.2006 вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 09.08.2006 залишено без змін.

За вимогами ч.1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Петрівська виправна колонія (№ 49)» характеристики на ОСОБА_7 , засуджений станом на 15.01.2025 відбув 19 років 02 місяці 17 днів позбавлення волі, за період знаходження в установі зарекомендував себе посередньо, вину у вчинених злочинах не визнає, не бере участі у програмах, заходах та корекційних програмах, не бажає змінити своє життя, а саме не підтверджує це активними вчинками. Заходи реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи виконані частково, засуджений невмотивований на реалізацію індивідуальної програми, у процесі виконання не спостерігаються позитивні результати. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з іншими засудженими спілкується на рівних. За час відбування покарання мав дисциплінарні стягнення, які на теперішній час погашені, заохочень не мав. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінено як високий.

Також установою виконання покарань надано висновок щодо ступеню виправлення засудженого ОСОБА_7 , в якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки набрав менше 64 балів. Загальна кількість балів, набраних засудженим, становить 42 бали.

З довідки ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)» від 13.01.2025 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 встановлено, що засуджений на теперішній час не працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, але до виконання цих робіт ставиться без ініціативи, не розуміє їх суспільно-корисної необхідності, раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за невиконання обов`язків чергового по камері.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації стосовно засудженого ОСОБА_7 установою не складався, оскільки адміністрація установи з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 до суду не зверталася. Рішенням комісії установи від 01.03.2023, оформленим у виді протоколу №5, було відмовлено у направленні подання до суду, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Судом встановлено, що на момент розгляду заяви, ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Судом встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 відсутні ознаки виправлення, оскільки він не визнав вину у вчинених злочинах, каяття у вчиненому не виявляє, за час відбування покарання засуджений не отримував заохочень, до нього застосовувались дисциплінарні стягнення, які на теперішній час погашені, бажання змінити своє життя на краще ОСОБА_7 не виявляє, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення та відсутні підстави для заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_7 в установі виконання покарань.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від наявності переконання суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій передбачено, що заміна невідбутої частини покарання можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання довів своє виправлення.

При цьому висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

На думку суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. За період відбування покарання ОСОБА_7 отримував дисциплінарні стягнення, заохочень не мав, вину у вчинених злочинах не визнав, у їх вчиненні не розкаявся, в судовому засіданні на питання прокурора формально відповів ствердно, що викликає сумніви в дійсності такої позиції, участі у корекційних та профілактичних заходах не приймає, що свідчить про відсутність підстав для застосування стосовно засудженого заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Подання засудженим заяви про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням суд розцінює як бажання уникнути подальшого відбування покарання, призначеного судом, при відсутності фактичного виправлення засудженого.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, заява ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягає у зв`язку з її передчасним поданням до суду.

Керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст. 395, п.2 ч.1 ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 28.01.2025 року о 12 год. 50 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3