ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/68/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

В ході перевірки апеляційної скарги ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року, суддя ОСОБА_2 заявив самовідвід у зв`язку з тим, що у цьому провадженні існують підстави, передбачені п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, що виключають можливість його участі в розгляді цієї апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_2 заявив самовідвід у зв`язку з тим, що вказана справа стосується кримінального провадження ОСОБА_3 , де було задоволено його заяви про самовідвід.

Відповідно до «Бангалорських принципів поведінки суддів» від 19 травня 2006 року, суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді.

Крім того, згідно рішення Європейського Суду з Прав Людини у справі "Лауко проти Словатчини" будь який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутися від розгляду справи, тобто заявити самовідвід.

У рішенні від 28.10.1998 року по справі «Ветштайн проти Швейцарії» та у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі Білуха проти України, Європейський суд з прав людини вказав, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини в рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01) від 06.09.2005 року, надаючи тлумачення поняттю «неупередженість» суду, в сенсі статті 6 Конвенції, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти. що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення (п.81).

ЄСПЛ також зазначає у рішеннях у справах Делкурт проти Бельгії, Пєрсак проти Бєльгії і Де Куббер проти Бєльгії, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід або задовольнити відвід з боку учасників справи.

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства».

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Відповідно до п.3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

Положення цієї статті Кодексу суддівської етики випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, відповідно до яких судді заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема у випадку, коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Тобто, за таких обставин, суддя Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , дотримуючись вимог ч. 1 ст. 80 КПК України, зобов`язаний заявити самовідвід.

Отже, з метою унеможливлення будь-яких сумнівів в об`єктивності рішень судді ОСОБА_2 , дійшов висновку про обґрунтованість заяви, внаслідок чого вона підлягає задоволенню.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи вимоги п.4 ч.1 ст.75 КПК України, з метою недопущення будь яких сумнівів у сторони захисту, сторони обвинувачення чи будь якого стороннього спостерігача у неупередженості судді ОСОБА_2 та об`єктивності його рішень, вважаю за необхідне провести повторний автоматизований розподіл справи між суддями, з метою заміни складу та визначення головуючого судді у цьому провадженні.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 75, ч.1 ст. 80, ст. ст. 81, 404, 418, 419 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про самовідвід судді ОСОБА_2 - задовольнити.

Матеріали судового провадження (апеляційне провадження №11-сс/818/68/25, справа № 953/10918/24) за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року - передати керівнику апарату Харківського апеляційного суду для визначення іншого головуючого судді у цьому провадженні.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2