ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпра

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро в режимі відеоконференцзвязку кримінальне провадження №0001671 від 29.04.2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Житомир Житомирської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрілець - помічник гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 2 десантно- штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника адвоката - ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 грудня 2023 року № 347, солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника З десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 2 десантно- штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини, і вважати таким, що 09 грудня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 травня 2023 року № 134, майора ОСОБА_6 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 травня 2023 року № 114 на посаду командира десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 з 14 травня 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, і вважати таким, що 14 травня 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

При цьому, відповідно до витягу із наказу командувача Десантно- штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 листопада 2023 року № 328, майору ОСОБА_6 , достроково у порядку заохочення присвоєне чергове військове звання «підполковник».

Окрім цього, згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 жовтня 2022 року № 287, старшого лейтенанта ОСОБА_7 , заступника командира роти з повітрянодесантної підготовки роти вогневої підтримки десантно-штурмового батальйону, призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2022 року № 241 на посаду командира десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 12 жовтня 2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

При цьому, відповідно до витягу із наказу командувача Десантно- штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05 березня 2023 року № 47, старшому лейтенанту ОСОБА_7 , присвоєне чергове військове звання «капітан».

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_8 своєї частини.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч.2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання підполковник належить до старшого офіцерського складу, звання капітан належить до молодшого офіцерського складу, а звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник та капітан за своїми військовими званнями є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Також відповідно до статті 101 Статуту, командир батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.

Командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Окрім цього, відповідно до статті 111 Статуту, командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти, за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти, за успішне виконання ротою бойових завдань, за ведення ротного господарства.

Командир роти підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником усього особового складу роти.

Таким чином, командир 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , підполковник ОСОБА_6 , а командир 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_7 по відношенню до стрільця - помічника гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно- штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 були прямими начальниками за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній - підлеглим підполковника ОСОБА_6 та капітана ОСОБА_7 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

29 січня 2024 року солдат ОСОБА_3 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , перебували в місці тимчасової дислокації 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , з метою проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

29 січня 2024 року приблизно о 09 год. 47 хв., перебуваючи в місці тимчасової дислокації 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 стрілець - помічник гранатометника десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , безпосередньо отримав бойове розпорядження командира НОМЕР_3 десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_6 № 05дек від 29.01.2024, же доведене командиром 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_7 про посилення до 14 год. 00 хв. 29.01.2024 позиції відділення особовим складом, ротного опорного пункту 2 десантно-штурмової роти в батальйонному районі оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі з центром ліс з висуванням до ротного опорного пункту з залученням бронетехніки підрозділу з визначенням маршруту за своїм рішенням, згідно схем мінно-вибухових та не вибухових загороджень, з завданням не допустити прориву противника в напрямках: Лиман Перший, Синьківка, з завданням вогневого ураження противнику під час його висування, розгортання та атаки переднього краю, з недопущенням його прориву в глибину оборони та при висуванні противника на рубежі переходу в атаку вогнем з усіх видів зброї зосередженим вогнем та вогнем по окремих цілях нанести вогневе ураження противнику та змусити його відмовитись від подальших дій з організацією на опорному пункті системи вогню, зв`язку, згідно схеми зв`язку,

встановленням МВЗ, обладнання укриття для особового складу, місця відпочинку для особового складу.

Отримавши зазначене бойове розпорядження прямого начальника, солдат ОСОБА_3 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби. Продовжуючи свої кримінальні протиправні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період стрілець - помічник гранатометника З десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 2 десантно- штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, ЗО, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 29 січня 2024 року приблизно о 09 год. 47 хв., перебуваючи в місці тимчасової дислокації 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у безпосередньому зіткненні з противником, відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_6 № 05дек від 29.01.2024, яке доведене командиром 2 десантно-штурмової роти 1 десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_7 про посилення до 14 год. 00 хв. 29.01.2024 позиції відділення особовим складом, ротного опорного пункту 2 десантно-штурмової роти в батальйонному районі оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі з центром ліс з висуванням до ротного опорного пункту з залученням бронетехніки підрозділу з визначенням маршруту за своїм рішенням, згідно схем мінно-вибухових та не вибухових загороджень, з завданням не допустити прориву противника в напрямках: Лиман Перший, Синьківка, з завданням вогневого ураження противнику під час його висування, розгортання та атаки переднього краю, з недопущенням його прориву в глибину оборони та при висуванні противника на рубежі переходу в атаку вогнем з усіх видів зброї зосередженим вогнем та вогнем по окремих цілях нанести вогневе ураження противнику та змусити його відмовитись від подальших дій з організацією на опорному пункті системи вогню, зв`язку, згідно схеми зв`язку, встановленням МВЗ, обладнання укриття для особового складу, місця відпочинку для особового складу, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько- окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином, дії ОСОБА_3 виразилися у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

27 грудня 2024року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_3 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у висунутому йому обвинуваченні, щиро покаявся у скоєному. Крім того, враховано характер та тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю злочину.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання ОСОБА_3 за ч.4 ст. 402 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 58 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, зокрема покарання у виді двох років службового обмеження та із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 відраховувати в дохід держави 20% (двадцять) відсотків.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості суд, заслухавши прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана державним інтересам.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженого сторонами покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 грудня 2024року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. ст. 58, 69 КК України у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) від суми грошового забезпечення.

Строк відбуття покарання обчислювати ОСОБА_3 з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 КК України у строк відбуття призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає трьом дням службового обмеження для військовослужбовців з 04.04.2024 по 15.04.2024.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави припинити таповернути заставу у сумі 60 560,0 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень внесену на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпра шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1