Провадження № 1-в/635/759/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року смт Покотилівка Харківський район Харківська область

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лук`яненко С.А.,

секретар судового засідання Пальчук Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_1 1980 року народження про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений ОСОБА_1 , прокурор подали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали заяви і особової справи засудженого, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.11.2021 ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Київського районного суду м.Харкова від 21.04.2021 шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 грн.

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.11.2021 року ОСОБА_1 засуджений за вчинення злочину 27.11.2020 року за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна на суму 654,70 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2102 грн.).

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 21.04.2021 року ОСОБА_1 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, за цим вироком та вироком Московського районного суду м.Харкова від 11.02.2021, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_1 засуджений за вчинення 26.08.2020 крадіжки на суму 250 грн, що не перевищує суму двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року (2102 грн.).

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

За цим вироком ОСОБА_1 засуджений за вчинення 25.10.2020 крадіжки на суму 610 грн, що не перевищує суму двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2020 року (2102 грн.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином вчинення кримінальних правопорушень за які засуджено ОСОБА_1 вироками Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.11.2021, Київського районного суду м.Харкова від 21.04.2021 та вироком Московського районного суду м.Харкова від 11.02.2021 наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Тому заява засудженого ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2021 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 21.04.2021, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 11.02.2021, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», для виконання в частині негайного звільнення засудженого.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя С.А.Лук`яненко