ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2603/24 Номер провадження 11-сс/814/740/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2024 року за №0000589, задоволено частково клопотання прокурора Чутівського відділу Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 і накладено арешт на вилучені 17 вересня 2024 року:

дров`яну деревину різних порід, довжиною приблизно 1 м, загальним об`ємом приблизно 42 м3, шляхом позбавленням права користування, розпорядження цим майном, його відчуження та проведення з ним будь-яких робіт, які можуть змінити зовнішній вигляд, і постановлено зберігати деревину на території СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області;

автомобіль «RENAULT MAGNUM DXI 480», н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «KNAPEN», н.з. НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження вказаних транспортних засобів і проведення з ними будь-яких робіт, що можуть змінити зовнішній вигляд, та постановлено передати їх на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_10 .

Відмовлено в задоволенні іншої частини клопотання.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказані вище матеріальні об`єкти є речовими доказами й стороною обвинувачення доведено існування ризиків їх приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року в частині накладення арешту на зазначену вище дров`яну деревину та відмовити в задоволенні клопотання про накладення на неї арешту. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України; вилучена в ОСОБА_8 деревина була законно ним отримана, не є предметом вказаного вище кримінального правопорушення та речовим доказом; стороною обвинувачення не доведено необхідність арешту майна; ОСОБА_8 є ФОП, здійснює підприємницьку діяльність з отриманням необхідних дозволів і документів, не вчиняв протиправних дій і діяв на законних підставах; застосований захід забезпечення кримінального провадження порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна та завданнями кримінального провадження; ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2024 року за №0000589, не викликали та не відбирали в нього пояснення щодо походження вилученого майна; є відсутньою обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення та достатні докази причетності до нього ОСОБА_8 .

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження і матеріали, надані в ході апеляційного провадження адвокатом, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на належний ОСОБА_10 автомобіль «RENAULT MAGNUM DXI 480», н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «KNAPEN», н.з. НОМЕР_2 , в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами ж процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 1 ст.246 КК України передбачено відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ВП №3 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2024 року за №0000589, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України (а.п.3).

У ході досудового розслідування встановлено, що 17 вересня 2024 року приблизно об 11 годині 20 хвилин по вул. Полтавського Шляху в сел. Чутове Полтавського р-ну Полтавської обл. поліцейськими патрульної поліції СПД №2 ВП №3 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області зупинено ватажний автомобіль «RENAULT MAGNUM DXI 480», н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «KNAPEN», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням власника ОСОБА_10 , який у цьому причепі перевозив приблизно 42 м3 сироростучої дров`яної деревини, довжиною приблизно 1 м, з різним діаметром без відповідних документів. Зазначені вище деревину й транспортні засоби було виявлено та вилучено в ході огляду місця події, що підтверджується протоколом цієї слідчої дії (а.п.7-8).

За змістом протоколу допиту від 16 вересня 2024 року свідок ОСОБА_10 підтвердив перевезення ним вказаної вище деревини та повідомив те, що він 17 вересня 2024 року о 08 годині 30 хвилин за пропозицією ОСОБА_8 власним автомобілем «RENAULT MAGNUM DXI 480», н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «KNAPEN», н.з. НОМЕР_2 , прибув у с. Єгорівка біля с. Грякове Полтавського р-ну Полтавської обл., де невідомі йому особи завантажили дров`яною деревиною напівпричіп. Після цього він ( ОСОБА_10 ) виїхав із завантаженою деревиною у визначене ОСОБА_8 місце в м. Полтава через сел. Чутове Полтавського р-ну Полтавської обл. (а.п.11).

При цьому, згідно з даними повідомлення Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02-27/786-24 від 27 вересня 2024 року дозвіл на спеціальне використання лісових ресурсів (лісорубний квиток) ОСОБА_8 не видавався (а.п.67).

17 вересня 2024 року слідчим визнано речовими доказами зазначені вище матеріальні об`єкти з огляду на їх відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що прийнято постанову (а.п.9).

Порушень вимог КПК України, які би на цій стадії провадження підтверджували помилковість чи незаконність визнання вилученого майна речовим доказом, ініціювання питання про його арешт, не встановлено.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання прокурора та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту на вилучену в ході огляду деревину, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження її як речового доказу.

Аналізуючи наведені вище обставини, на думку колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучена 17 вересня 2024 року в ході огляду місця події дров`яна деревина, довжиною приблизно 1 м, загальним об`ємом приблизно 42 м3, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на цій стадії кримінального провадження визнана речовим доказом з огляду на наявність на ній відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також збереження на собі слідів кримінального правопорушення як його предмета.

З огляду на викладене вище, долучені представником у судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій дані не спростовують існування достатніх підстав для висновку про відповідність вилученої в ході огляду деревини критеріям, установленим для речових доказів. Вилучення названого вище майна власне й надасть можливість, на виконання вимог ст.91 КПК України, додатково перевірити його походження з урахуванням здобутих у подальшому доказів, отриманих, зокрема, з використанням спеціальних знань, установити та співставити релевантність долучених даних і тим самим забезпечити необхідне й оперативне виконання завдань кримінального провадження.

Окрім того, представником надано відомості щодо придбання ФОП ОСОБА_8 деревини загальним об`ємом 36 м3, у той час як ОСОБА_10 здійснювалось перевезення приблизно 42 м3 дров`яної деревини, й при цьому, за змістом цих відомостей завантаження деревини мало місце в сел. Чутове Полтавського р-ну Полтавської обл., а відповідно до показань ОСОБА_10 деревину йому в причіп завантажили в с. Єгорівка біля с. Грякове Полтавського р-ну Полтавської обл.

До того ж, із долучених представником даних щодо деревини неможливо ідентифікувати те, що саме вона була предметом перевезення з урахуванням відсутності на місці події будь-яких дозвільних документів чи інших ознак законності її походження.

Колегія суддів наголошує, що в ході вирішення питання про арешт майна слід ураховувати стадію кримінального провадження. На стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів кримінально-протиправного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134, 271, 276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

З матеріалів справи вбачається дотримання на цій стадії провадження наведеного вище стандарту й ісування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, та достатніх доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення цього кримінального правопорушення позбавлені підстав і є передчасними.

Значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Зважаючи на викладене вище, вид речового доказу, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків приховування, знищення, відчуження деревини, яка має бути збережена без зміни попереднього стану, то її зберігання на цій стадії провадження не у визначений слідчим суддею спосіб не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вона містить. Ненакладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій і експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню в розслідуваній справі.

Колегія суддів ураховує наслідки арешту майна для особи й водночас те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Разом з тим, із огляду на те, що такий захід є тимчасовим, наведені вище обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А, отже, в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

Також, що стосується доводів апелянта, які зводяться до того, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 не викликався та в нього не відбирались пояснення, то колегія суддів зауважує, що ОСОБА_8 мав можливість надати свої пояснення щодо вилученої деревини в судовому засіданні апеляційної інстанції, про місце, дату й час якого був належним чином повідомлений, але до суду не з`явився.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику, володільцю чи його представнику звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якими арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року про арешт майна - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4