Справа № 157/1785/24
Провадження №1-кс/157/479/24
УХВАЛА

13 грудня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на дії уповноваженої службової особи щодо незаконного затримання,

встановив:

Захисник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на дії працівників поліції щодо незаконного затримання 23 жовтня 2024 року підозрюваного ОСОБА_3 .

У скарзі зазначається, що слідчим відділенням Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке 19 жовтня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000790 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні має ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який утримується в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор».

Після ознайомлення 10 грудня 2024 року захисником з матеріалами досудового розслідування та під час зустрічі з клієнтом сторона захисту вважає, що затримання 23 жовтня 2024 року ОСОБА_3 не було законним, у зв`язку з чим захисник подав цю скаргу.

Так, слідство вважає встановленим, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, має неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Однак, всупереч вказаним вимогам нормативно-правових актів він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 14 жовтня 2024 року близько 0 год 20 хв, знаходячись за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_1 , під час побутової суперечки, на ґрунті вживання спиртних напоїв із власником квартири, діючи умисно, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою умисного нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, штовхнув ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав позад себе на підлогу та, знаходячись лежачи на спині, сів поверх нього на живіт, лівою рукою утримуючи за верхній одяг, а кулаком правої руки наніс не менше семи ударів у ділянку голови та обличчя, після чого в тій же кімнаті ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, знайшов дерев`яну лапку від стола, яка лежала на підлозі, підійшов до ОСОБА_6 , який продовжував лежати на підлозі, та ще наніс не менше п`ятнадцяти ударів по тілу потерпілого, а саме верхніх і нижніх кінцівках, ділянках ребер із правої та лівої сторони, сідницях та спині, внаслідок чого умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження у вигляді забоїв та розривів внутрішніх органів, переломів кісток скелету, поєднанні тупими травмами тіла, від яких останній помер на місці події біля 05 год 40 хв 14 жовтня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в тому, що він своїми умисними діями, які виразились у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом смерті потерпілого ОСОБА_6 19 жовтня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000790 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до протоколу затримання від 23 жовтня 2024 року, складеного заступником начальника слідчого відділення Камінь-Каширського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_5 , ОСОБА_3 фактично затримано в 17 годині 16 хвилин 23 жовтня 2024 року по вул. Магдебурзького права, 41 в м. Камені-Каширському Волинської області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 та п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Також у протоколі зазначено про те, що про затримання підзахисного повідомлено орган, уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги в 19 годині 16 хвилин 23 жовтня 2024 року, а відповідне повідомлення зареєстроване ОСОБА_7 за №001-03000796. У свою чергу, захист вважає, що слідством не було дотримано положень чинного процесуального законодавства при фактичному затриманні ОСОБА_3 та допущено наступні його порушення, зокрема:

1) пункт 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, відповідно до якого уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, зокрема у випадку, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Утім зазначена правова норма була свавільно порушена, оскільки відсутньою є обов`язкова ознака для правової кваліфікації випадку як виняткового та такого, що дозволяє здійснити затримання особи без ухвали слідчого судді, безпосередність після вчинення злочину. Як убачається з долучених до скарги документів, подія кримінального правопорушення відбулася 14 жовтня 2024 року, однак саме фактичне затримання ОСОБА_3 відбулось лише 23 жовтня 2024 року. Тобто, проміжок часу між подією правопорушення та затриманням особи становить понад 9 діб, що вочевидь не може трактуватись «безпосередньо після вчинення злочину». При цьому зазначає, що у протоколі затримання не значиться, що на тілі чи одязі підзахисного наявними є певні сліди, котрі б пов`язували його з розслідуваною подією, а також про те, що на ОСОБА_3 вказують очевидці розслідуваної події, внаслідок чого, вказана стороною обвинувачення підстава затримання з покликанням на п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України не є виправданою та належним чином доведеною до відома клієнта захисника. Вказує на рішення Європейського суду з прав людини від 23 травня 2024 року (CASE OF RYTIKOV v. UKRAINE (справа «Ритіков проти України»), заява №52855/19), згідно з яким протокол затримання особи повинен містити підстави для такого затримання. Це особливо актуально в обставинах цієї справи, в якій положення частини 1 статті 208 КПК було лише згадано (пункт 8 цього рішення), тоді як ні протокол затримання, ні протокол обшуку не містили жодної конкретної інформації і не спиралися на жодні конкретні обставини, які б пояснювали, який злочин вчинив заявник перед затриманням або які ознаки явно вказували на те, що він щойно вчинив злочин. Таким чином, не можна стверджувати, що органи влади зіткнулися з невідкладною ситуацією, яка підпадає під один із винятків, передбачених частиною 1 статті 208 КПК, таких як, наприклад, затримання особи на місці злочину (flagrante delicto) (пункт 27 рішення), у зв`язку із чим ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 ст. 5 Конвенції. Абсолютно аналогічні порушення мали місце і в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , оскільки затримання відбулось за відсутності попереднього дозволу суду та за відсутності жодної законної підстави для його здійснення, а в самому протоколі затримання слідчим не було чітко відображено, яка саме з виняткових підстав слугувала передумовою затримання клієнта захисника та в чому така конкретно полягала.

2) ч. 2 ст. 5 Конвенції, яка декларує, що «кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього» вказана норма була свавільно порушена слідчим, оскільки останній не довів до відома ОСОБА_3 законних та обґрунтованих підстав його затримання.

3) п. «с» ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яким закріплено, що «кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя» дана норма порушена, оскільки не було своєчасно сповіщено відповідний центр з надання безоплатної правничої допомоги про затримання ОСОБА_3 . Таке сповіщення відбулось лише через дві години після фактичного затримання, як про те вказано у самому протоколі. У такий спосіб слідчий порушив і положення статей 59, 63 Конституції України та статетй 20, 22, 213 КПК України.

4) ч. 1 ст. 213 КПК України, якою закріплено, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана надати затриманій особі можливість негайно повідомити про своє затримання та місце перебування близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб за вибором цієї особи. Якщо уповноважена службова особа, що здійснила затримання, має підстави для обґрунтованої підозри, що при повідомленні про затримання ця особа може зашкодити досудовому розслідуванню, вона може здійснити таке повідомлення самостійно, проте без порушення вимоги щодо його негайності.

Попри вказане, слідством не було забезпечено ОСОБА_3 можливості повідомити про своє затримання близьких осіб і відповідні відомості в протоколі не значаться. Також особа, що здійснила фактичне затримання та яка в подальшому складала протокол затримання, не здійснила самостійно відповідного повідомлення про затримання ОСОБА_3 його родичів у тому випадку, якщо вважала, що самостійне повідомлення може зашкодити досудовому розслідуванню.

Відповідно не було й дотримано критерію негайності повідомлення близьких родичів підозрюваного про його затримання та місце його перебування.

5) ч. 4 ст. 213 КПК України, в якій вказано, що уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. У разі неприбуття в установлений законодавством строк захисника, призначеного органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, уповноважена службова особа негайно повідомляє про це відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Всупереч вказаному слідчий не дотримався критерію негайного повідомлення відповідного центру з надання безоплатної правничої допомоги про затримання підозрюваного, фактично упродовж двох годин приховуючи цю інформацію без існування для того об`єктивних, виправданих причин та порушуючи в такий спосіб право ОСОБА_3 на захист, захищене положеннями ст. 20 КПК України та ст. 59 Конституції України.

6) ч. 6 ст. 615 КПК України, відповідно до якої у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу. Дійсно, вказана норма передбачає право здійснити затримання особи, підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, під час дії режиму воєнного стану за умови зокрема існування обґрунтованих обставин, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності цієї особи, утім затримання ОСОБА_3 жодним чином не було пов`язане з умовами введеного на території України воєнного стану, а у протоколі взагалі нічого не вказано про наявність певних ризиків втечі клієнта захисника. Тобто, покликання слідчого на п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України у протоколі затримання ОСОБА_3 було здійснено без взаємозв`язку цієї норми із фактичними обставинами кримінального провадження, а відтак з надуманих та жодним чином недоведених підстав, що дозволяє стверджувати про незаконність такого затримання.

Захисник зазначає, що статтею 29 Конституції України гарантовано право кожної людини на свободу та особисту недоторканність і зазначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_4 просить визнати незаконним затримання 23 жовтня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених у скарзі.

Підозрюваний ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримали.

Заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо вимог скарги заперечив. Пояснив, що жодних прав підозрюваного під час його затримання порушено не було. Підставою для затримання ОСОБА_3 стала сукупність очевидних ознак, які вказували на те, що саме ОСОБА_3 вчинив злочин. Принципу негайності порушено не було, оскільки про ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, стало відомо 23 жовтня 2024 року після проведення судомо-медичної експертизи, яка виявила ознаки насильницької смерті потерпілого. Після допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органу досудового розслідування стало відомо ім`я підозрюваного, після чого було надано доручення на його затримання. ОСОБА_3 було затримано на автостанції, що стало підставою вважати, що він може переховуватися, а тому його затримали без ухвали слідчого судді. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши зміст скарги та доданих до неї документів, слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно зі статтями 29, 55 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до підпункту «с» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлений свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і, зокрема, в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно положеннями частини 1 та 2 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого судового рішення про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим кодексом.

Підстави та порядок затримання особи визначенні статтями 207 та 208 КПК України. Зокрема, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу: 1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні. Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України. Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

З матеріалів справи встановлено, що слідчим відділенням Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000790 від 19.10.2024, розпочатому за фактом заподіяння невідомою особою умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спричинило смерть потерпілого та було вчинено 18 жовтня 2024 року в квартирі АДРЕСА_1 . Такі дії орган досудового розслідування кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України.

З долученого до скарги протоколу затримання особи встановлено, що 23 жовтня 2024 року в 17 годині 16 хвилин по вул. Магдебурзького права, 41, в м. Камені-Каширському Волинської області за підозрою у вчиненні злочину було затримано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі змісту протоколу вбачається, що затримання відбулося в 20 годині 30 хвилин 23 жовтня 2024 року (фактичний час затримання 17 година 16 хвилин) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України та п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме в зв`язку з наявністю очевидних ознак, що саме підозрюваний вчинив цей злочин та в зв`язку з підставами вважати, що він може зникнути з метою ухилитися від кримінальної відповідальності. Про затримання ОСОБА_3 о 19 годині 16 хвилин було повідомлено центр безоплатної правової допомоги (прийняв ОСОБА_7 ) та матір затриманого ОСОБА_10 . Також із протоколу встановлено, що затримання ОСОБА_3 відбулося в присутності захисника адвоката ОСОБА_11 й зауважень до процедури затримання не висловлено, що вбачається зі змісту того ж протоколу.

У відповідності до ст. 42 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з протоколом підставою для затримання особи стала сукупність очевидних ознак, зокрема показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вважати, що саме ОСОБА_3 вчинив вказаний вище злочин, оскільки свідки вказали, що саме він наніс численну кількість ударів потерпілому. Крім того, під час здійснення оперативних заходів щодо затримання підозрюваного, ОСОБА_3 було виявлено та затримано на території автостанції міста Каменя-Каширського.

З наведеного вбачається, що обидві підстави для затримання ОСОБА_3 , що вказані в протоколі, знайшли своє підтвердження. А отже, під час розгляду скарги не було здобуто відомостей та доказів, які б свідчили про порушення передбачених чинним законодавством прав особи при затриманні ОСОБА_3 та недотримання слідчим передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Таким чином, не встановивши порушень вимог кримінального процесуального закону під час затримання ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Також слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Керуючись статтями 207, 208, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги захисника адвоката ОСОБА_4 на дії уповноваженої службової особи щодо незаконного затримання 23 жовтня 2024 року підозрюваного ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено в 17 годині 30 хвилин 16 грудня 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1