НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2024 року ЄУ № 322/931/24 (Провадження № 1-кп/322/124/24)

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

4 червня 2024 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 (відомості в ЄРДР внесені 05.03.2024 за №0001817).

Того ж дня ухвалою судді призначено підготовче судове засідання у провадженні.

Ухвалою суду від 31.10.2024 призначено судовий розгляд провадження.

Перед початком розгляду провадження по суті захисником заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України.

ОСОБА_4 підтримав клопотання просив долучити до матеріалів справи довідку Ф5 і відповідь на адвокатський запит командира військової частини НОМЕР_1 . Зазначив, що з квітня 2024 року він не тільки був зарахований до штату військової частини, а навіть приймав участь у бойових діях, йому нараховувались зарплата і виплачувались так звані «бойові».

Надані в судовому засіданні ОСОБА_4 документи долучені до матеріалів провадження і досліджені судом.

На думку прокурора у вказаному випадку факт продовження військової служби ОСОБА_4 є встановленим і отримання саме такого документа як письмова згода командира (начальника) військової частини, для вирішення питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності можна вважати надмірним формалізмом, тому прокурор не мав заперечень щодо задоволення клопотання.

Вирішуючи питання про наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі, суд виходить з такого.

ОСОБА_4 під час проходження військової служби, перебуваючи з 06.08.2023 на посаді старшого бойового медика 3 розвідувальної групи спеціального призначення 6 роти спеціального призначення 2 загону спеціального призначення ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», 30 вересня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації 6 роти спеціального призначення НОМЕР_2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 . В період з 30 вересня 2023 року до 9 березня 2024 року ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину для проходження військової служби, звернення до правоохоронних органів чи органів військового управління, за наявності можливості для цього. 9 березня 2024 року ОСОБА_4 самостійно прибув до органів військової служби правопорядку.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Після роз`яснення судом ОСОБА_4 порядку та підстав звільнення від кримінальної відповідальності, відповідно до ч.5 ст.401 КК України, останній просив звільнити його від кримінальної відповідальності на цій підставі та закрити кримінальне провадження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною п`ятою статті 401 КК України визначено, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 286 КПК України передбачено звільнення судом від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

У разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим (ч.2 ст.286 КПК України).

Водночас згідно з доповідною запискою до проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану» (далі Закон №3902-IX), який в подальшому було прийнято 20.08.2024, його завданням, окрім іншого зокрема є встановлення правових гарантій та механізмів повернення та продовження військової служби військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину або місце несення служби, але повернулися та висловили готовність належним чином виконувати свій військовий обов`язок.

Тобто зміни в Законодавстві були направлені на те, щоб особа, яка в умовах воєнного стану вперше вчинила правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України або ч.4 ст.408 КК України при наявності бажання продовжувати військову службу мала можливість і механізм реалізувати це бажання, втім такий намір має бути не абстрактний, а конкретний, тому фактично міститься засторога, що продовження служби має бути в конкретному місці, для чого і необхідна згода командира (начальника) відповідної військової частини (установи), яка подається у письмові формі, оскільки є логічним, що в усній формі вона не може бути надана прокурору або суду.

ОСОБА_6 повернувся на службу в ту саму військову частину де він служив на момент вчинення ним протиправних дій, ще до прийняття Закону №3902-IX. Якщо неухильно, буквально і без певної гнучкості дотримуватися, положенню ч.5 ст.401 КК України в контексті письмової згоди командира, ОСОБА_6 має бути знову виключений зі штату військової частини, не продовжувати службу, не виконувати свої обов`язки, не виходити на бойові завдання, і чекати доти, поки командир надасть суду письмову згоду, тільки після чого обвинувачений може бути звільнений від кримінальної відповідальності і заново зарахований у штат. Така процедура по-перше є алогічною, а по-друге вона вочевидь буде суперечити інтересам командуванню військової частини. До речі позиція командира військової частини НОМЕР_1 у вказаному питанні була виражена чітко і однозначно у відповіді на адвокатський запит («потреби і підстав для надання письмової згоди немає»).

Отже суд погоджується з думкою прокурора, що конкретно у вказаному випадку наявність письмової згоди командира військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України є надмірним формалізмом.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 вперше під час дії воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, 09.04.2024 повернувся до військової частини НОМЕР_1 і наказом командира цієї частини №101 від 10.04.2024 зарахований до її складу, на даний час проходить у ній службу та відсутність заперечень з боку обвинуваченого проти звільнення від кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч.5 ст.401 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження щодо нього.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

Водночас, оскільки ОСОБА_4 вже продовжує військову службу у військовій частині НОМЕР_1 є доречним зобов`язати його повернутися до підрозділу з якого він вибув для участі в нинішньому судовому засіданні невідкладно після проголошення судового рішення.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ч.5 ст.401 КК України, ст.ст.284, 369 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

звільнити ОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності за вчинене ним вперше під час дії воєнного стану кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2024 за №0001817.

Зобов`язати ОСОБА_4 після проголошення судового рішення повернутися до підрозділу військової частини НОМЕР_1 з якого він вибув для участі в даному судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня оголошення ухвали

Суддя ОСОБА_1