печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі представника особи, яка звернулась зі скаргою - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою особи, відносно якої вирішено питання видачі (екстрадиції), ОСОБА_5 про скасування Наказу Міністерства юстиції України від 13.07.2023, № 2562/5 про видачу (екстрадицію) громадянки Республіки Молдова ОСОБА_5 до Республіки Молдова для виконання покарання,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , після розгляду в Київському апеляційному суді, надійшла скарга ОСОБА_5 про скасування Наказу Міністерства юстиції України від 13.07.2023, № 2562/5 про видачу (екстрадицію) громадянки Республіки Молдова ОСОБА_5 до Республіки Молдова для виконання покарання.

Так, дану скаргу ОСОБА_5 мотивує тим, що Малиновською окружною прокуратурою здійснювалася екстрадиційна перевірка щодо ОСОБА_5 з приводу наявності підстав для видачі (екстрадиції) за запитом компетентного органу Республіки Молдови для виконання вироку суду.

До Міністерства юстиції України надійшов запит Міністерства юстиції Республіки Молдова від 08.07.2022, № 07/6055 про видачу громадянки Республіки Молдова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Республіки Молдова для виконання вироку суду м. Кишинів (Буюкань) від 15.05.2020 з урахуванням ухвали Апеляційного суду Кишинева від 16.02.2022, яким її засуджено до 9 років 6 місяців позбавлення волі, за вчинення злочинів незаконного обігу наркотичних речовин з метою збуту, передбачених ст. 217-1 ч. (4) п. d) та ст. 217-1 ч. (4) п. d) Кримінального кодексу Республіки Молдова.

Розглянувши матеріали за запитом Міністерства юстиції Республіки Молдова в результаті екстрадиційної перевірки, Міністерством юстиції України було прийнято оскаржуваний Наказ від 13.07.2023 та не встановлено обставин, які можуть бути перешкодою у видачі ОСОБА_6 до Республіки Молдова.

Згідно даних, наведених у оскаржуваному Наказі запит Міністерства юстиції республіки Молдова оформлений належним чином, ОСОБА_7 не являється громадянкою України, за станом здоров`я може бути етапована. Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_8 діяння передбачена у ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років, та у ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років. Злочини, передбачені ст. 307 КК України не належать до військових злочинів та не носять політичного характеру. Строки давності виконання обвинувального вироку не спливли. ОСОБА_7 зверталася 06.10.2022 до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду її заяви ОСОБА_9 було 14.10.2022 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 на рішення ГУ ДМС України в Одеській області (від 14.10. 2022 № 201) було відмовлено.

Згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 апеляційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення, а Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 - без змін.

ОСОБА_5 не погоджується з оскаржуваним Наказом від 13.07.2023 про видачу (екстрадицію) з України до Республіки Молдова для виконання вироку суду, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Також зазначає, що ОСОБА_5 не може бути видана до Республіки Молдова, оскільки у разі видачі її життю та здоров`ю загрожуватиме реальна небезпека. З цього приводу вона 27.06.2023 повторно звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, через нові обставини її переслідування. Проте у тексті оскаржуваного Наказу не згадується про факт її повторного звернення до ГУ ДМС України в Одеській області, що безумовно свідчить про незаконність прийнятого рішення про екстрадицію.

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, вважає рішення про екстрадицію незаконним та прийнятим з порушенням чинного законодавства.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про розгляд скарги повідомлена у встановленому законом порядку, заяви чи клопотання про відкладення скарги до суду не надходило.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, та просила відмовити в її задоволенні з огляду на наступне.

Екстрадиційною перевіркою встановлено, що відповідно до інформації ГУ ДМС в Одеській області від 15.06.2023 ОСОБА_5 06.10.2022 звернулась до управління із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з Наказом ГУ ДМС в Одеській області від 14.10.2022 № 201 стосовно особи прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане повідомлення 17.10.2022 направлено на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для вручення особі.

Відповідно до повідомлення ДУ «Одеський слідчий ізолятор» рішення про відмову в оформленні документів вручено ОСОБА_5 під особистий підпис 28.10.2022.

Особа оскаржила вищевказане рішення у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 (справа № 420/18475/22), яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Вказане рішення у касаційному порядку особою не оскаржувалось, таким чином є остаточним.

З огляду на вищевикладене, обласною прокуратурою 28.06.2023 закінчено проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі згаданої особи, висновок за результатами якої в той же день направлено до Міністерства юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України від 13.07.2023 прийнято рішення про видачу ОСОБА_5 до Республіки Молдова.

З метою вставлення факту можливого повторного звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту обласною прокуратурою 07.07.2023 на адресу ГУ ДМС в Одеській області направлено відповідний запит.

Згідно листа ГУ ДМС в Одеській області від 11.07.2023 ОСОБА_5 з повторною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не зверталась.

Після отримання обласною прокуратурою повідомлення про виклик у судове засідання для участі в розгляді скарги ОСОБА_5 про скасування вищевказаного наказу, 06.09.2023 направлено запит до ГУ ДМС в Одеській області з метою встановлення факту можливого повторного звернення особи з питань визнання біженцем.

Згідно інформації ГУ ДМС в Одеській області від 07.09.2023, 03.08.2023 ОСОБА_5 звернулась зі зверненням.

За результатами розгляду вказаного звернення особі роз`яснено вимоги ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме: якщо особа отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, така особа повинна залишити територію України у встановлений строк, якщо вона не має інших встановлених вказаним Законом законних підстав для перебування в Україні.

Вказана відповідь ОСОБА_5 станом на момент прийняття рішення про видачу та навіть на теперішній час до суду не оскаржувалась. Таким чином, на момент прийняття рішення про видачу 13.07.2023 органами ДМС не розглядалась заява ОСОБА_5 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вказана особа довідкою про звернення за захистом не документувалась та у судах рішення органів ДМС з вказаних питань не оскаржувалось.

З урахуванням вищевикладеного, рішення про видачу ОСОБА_5 прийнято Міністерством юстиції України після остаточного розгляду заяви цієї особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в тому числі, у судовому порядку, що підтверджується матеріалами екстрадиційної перевірки та повністю відповідає вимогам ч. 4 ст. 590 КПК України.

З огляду на вищевикладене, прокурор вважає, що рішення Міністерства юстиції України від 17.07.2023, № 2562/5 законне та повністю відповідає вимогам КПК України та Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, а скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою та безпідставною.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Кримінальним процесуальним кодексом регламентовано порядок розгляду скарг на рішення про видачу особи (екстрадицію). Важливою умовою під час розгляду є участь особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, що звернулася до суду із скаргою, оскільки законодавець передбачив обов`язковість її участі у судовому засіданні, на що прямо вказано у ч. 3 ст. 591 КПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ) в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Згаданий суд у своїх рішеннях, серед інших, у справах «Фрайдлендер проти Франції» від 27.06.2000 та «Смірнова проти України» від 30.07.2009, неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору.

При цьому, Суд нагадував, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 Конвенції (наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» від 26.02.2002). Обов`язок заявника також полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (наприклад, ухвала щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04.10.2001, рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» від 10.02.2005, ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» від 01.04.2008, рішення у справі «Мускат проти Мальти» від 17.07.2012).

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Суд враховує, зокрема, й висновки, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 про те, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

Зважаючи на вищезазначене, з метою дотримання завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених КПК України, щодо дотримання розумних строків при вирішенні поставлених перед судом питань, вважаю за необхідне розглянути скаргу у відсутність ОСОБА_5 , однак за присутності її представника адвоката ОСОБА_3 .

Слідчим суддею встановлено, що до Міністерства юстиції України надійшов запит Міністерства юстиції Республіки Молдова від 08.07.2022, № 07/6055 про видачу громадянки Республіки Молдова ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Республіки Молдова для виконання вироку суду м. Кишинів (Буюкань) від 15.05.2020 з урахуванням ухвали Апеляційного суду Кишинева від 16.02.2022, яким її засуджено до 9 років 6 місяців позбавлення волі, за вчинення злочинів незаконного обігу наркотичних речовин з метою збуту, передбачених ст. 217-1 ч. (4) п. d) та ст. 217-1 ч. (4) п. d) Кримінального кодексу Республіки Молдова.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України, екстрадиційна перевірка це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 КК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Виходячи з вищевказаного, наказ Міністерства юстиції України «Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_10 до Республіки Молдова для виконання вироку» від 13.07.2023 прийнято законно та обґрунтовано, не порушуючи вимоги ч. 4 ст. 590 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 КПК України, при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію), відтак, у слідчого судді відсутні підстави вважати проведену перевірку неналежною та незаконною.

При цьому, відсутні обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі, відтак, наказ є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Одночасно, слідчий суддя звертає у вагу на те, що під час розгляду даної скарги неодноразово вживались заходи щодо залучення перекладача з української та російської на молдавську мову та навпаки для участі в судовому засіданні, однак листами ТУ ДСА України в місті Києві від 22.04.2024 вих № 6-1956/24 та від 25.04.2024 вих. № 6-2054/24 слідчого суддю було повідомлено про те, що Управління позбавлене можливості забезпечити явку перекладача в судове засідання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 392, 393, 532, 541, 589, 590, 591 Кримінального процесуального кодексу України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1