Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5768/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/320/25
Категорія ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України закрито у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд своє рішення обґрунтував тим, що ОСОБА_8 вчинив 04.11.2016 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України та спричинив матеріальну шкоду на суму 1200 грн., що менше 2 нмд у 2016 році (1378 грн.).

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На переконання апелянта, суд не врахував, що обвинувачений протягом 8 років ухиляється від суду, а для закриття провадження необхідна згода обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2016 року становить 1378 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2016 рік становив 689 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 1378 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається із обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення 04.11.2016 року, а вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 1200 грн 00 коп., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (689 грн х 2 = 1378 грн) станом на 1 січня звітного року.

З огляду на викладене, діяння у вчиненні кого обвинувачується ОСОБА_8 відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 з таких підстав.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Порядок вирішення питання про закриття кримінального провадження за яким втратив чинності закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння визначений ст. 479-2 ч.3 КПК України: якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 вказаних норм кримінального процесуального Закону не дотримався, оскільки для закриття кримінального провадження необхідна згода обвинуваченого.

Однак, у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 перебуває у розшуку та не надавав згоди на закриття кримінального провадження щодо нього за ч.1 ст.185 КК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є слушними.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого прийняти рішення відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: