Номер провадження 11-сс/816/640/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, якою накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку речі, які належать ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, на задоволення клопотання старшого слідчого СВ ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області у кримінальному провадженні за № 0000009 від 15 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, було накладено арешт, на вилучені в ході проведення обшуку 22 листопада 2024 року, в за адресою: АДРЕСА_1 , належні ОСОБА_6 речі, а саме:

1) мобільний телефон марки «iPhone 11» DX3H71PDN736 з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , червоного кольору;

2) мобільний телефон марки «Oppo», модель CPH 2015 бірюзового кольору з сім-картами з написами «МТС» та флеш-накопичувач «Micro CD 8Gb», з забороною їх відчуження, розпорядження та користування.

Не погодившись з вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить за результатом апеляційного розгляду постановити рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, його власник - ОСОБА_6 та він, як його представник, зазначали про те, що вилучені речі є його особистими речами, містять особисту інформацію, і ніякого відношення до його трудової діяльності не мають. При цьому, ні він, як представник власника майна, ні власник майна - ОСОБА_6 не заперечували щодо дослідження вказаних речей, а при необхідності, і щодо копіювання будь-якої інформації, в чому обіцяли всіляко сприяти, на що слідчий суддя уваги не звернув.

Крім того, як вказує апелянт, діючим законом, на слідчого суддю та прокурора покладено обов`язок обґрунтовування необхідності накладення арешту на майно, чого, уданому випадку, зроблено не було.

Оскільки, як зазначає апелянт, вищезазначені обставини слідчим суддею до уваги прийнято не було, вважати оскаржувану ухвалу, в частині накладення арешту на майно, законною та обґрунтованою підстави відсутні.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, прокурор був повідомлений завчасно, у передбачений Законом спосіб, однак, для участі у судовому засіданні не з`явився.

У поданій заяві представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просив проводити розгляд поданої ним апеляційної скарги без його участі.

З врахуванням зазначеного, а також того, що про дату час і місце учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, керуючись ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без їх участі, та, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, на спростування доводів апелянта, колегія суддів зауважує, що з матеріалів, які надійшли до апеляційного суду, вбачається, що СВ ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, № 0000009 від 15 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, розпочате за фактом того, що посадові та службові особи закладів охорони здоров`я - надавачі медичних послуг, за попередньою змовою із службовими особами Національної служби здоров`я України (НСЗУ), зловживаючи службовим становищем здійснюють привласнення коштів, виділених з Державного бюджету на фінансування окремих соціальних послуг та програм медичних гарантій населення, у великих розмірах. Привласнення бюджетних коштів здійснюється шляхом внесення лікарями медичного закладу недостовірних відомостей до звітів про обсяги наданих медичних послуг за пролікований випадок/надану медичну послугу, які в подальшому стають підставою для перерахування коштів. Як наслідок, вищевказані неправомірно нараховані грошові кошти перераховуються медичним працівникам, як премія до заробітної плати, а також конвертується в готівкові кошти шляхом фіктивних закупівель товарів одноразового використання, для подальшого розподілу між учасниками злочинної схеми.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження було встановлено, що до вчинення вказаного злочину може бути причетний медичний директор КНП "Лебединська лікарня ім. лікаря К. О. Зільберника" Лебединської міської ради - ОСОБА_8

22 листопада 2024 року, за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_1 , було проведено санкціонований обшук, під час якого виявлено та вилучено вищезазначене майно, на яке слідча, у поданому слідчому судді клопотанні, просила накласти арешт.

Свої вимоги ініціатор клопотання обґрунтовувала тим, що арешта на вказане майно слід накласти з метою забезпечення проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження цього майна, яке відповідає критеріям речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За результатом розгляду зазначеного клопотання та доданих до нього доказів, слідчий суддя встановив, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 речі відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, слідчим суддею було враховано і те, що зазначені телефони могли зберегти відомості про обставини вчинення дій, які обговорювалися ОСОБА_6 з іншими особами, і не накладення арешту на вказане майно може привести до умисного чи з необережності видалення інформації, яка має суттєве значення для встановлення істини у цьому кримінальному провадженні.

Саме за наявності зазначених обставин, слідчий суддя і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчої та наклав арешт на вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 майно.

З таким рішенням слідчого судді погоджується і колегія суддів та вважає, що майно, на яке слідчим суддею було накладено арешт, дійсно має доказове значення для даного кримінального провадження і за наявності того, що доданими до клопотання доказами доведена відповідність вказаного майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, правових підстав для відмови у накладення на нього арешту не було.

Що стосується посилань апелянта на те, що арештоване майно є особистими речами його власника - ОСОБА_6 , містять особисту інформацію, то колегія суддів на даній стадії їх до уваги не приймає, з огляду на те, що досудове розслідування на даний час триває і арешт на вказані речі, як один із заходів забезпечення кримінального провадження, є необхідним з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності обставин вчинення кримінального правопорушення.

Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, в апеляційній скарзі апелянтом не наведено, і обставин, за яких у задоволенні клопотання слідчого необхідно було б відмовити, під час апеляційного розгляду не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею було постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2024 року, якою накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , речі, які належать ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4