Справа № 183/2122/25
№ 1-кс/183/445/25

У Х В А Л А
06 березня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красносільське Кіровського району Автономної Республіки Крим, громадянина України, з середньою професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрільця, неодруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 9 років,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
слідчий, за погодженням з прокурором, звернулась до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 2 місяці.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначила про встановлення досудовим розслідуванням, що наказом командира військової частині НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 липня 2024 року № 516 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрілець спеціалізованого взводу спеціалізованої роти «ШКВАЛ» 60 ОМБр військової частини НОМЕР_2 .
Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
04 березня 2025 року приблизно о 20 годині 50 хвилин ОСОБА_5 , знаходився поблизу СТО «Chery», яке розташоване по вул. Гетьманській, 155-А в м. Самар Дніпропетровської області, де побачив раніше незнайому неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка йшла у напрямку залізничної колії, та в цей момент у ОСОБА_5 виник прямий умисел, направлений на відкрите викрадення майна (грабіж), яке може знаходитися при собі у останньої.
Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_5 , в цей же день та час, продовжуючи знаходитися поблизу СТО «Chery», яке розташоване по вул. Гетьманській, 155-А в м. Самар Дніпропетровської області, тримаючись на відстані, пішов за неповнолітньою ОСОБА_7 , наздогнав її та випередив, після чого запинився поблизу провулку Перерваного у м. Самар Дніпропетровської області, в 50 метрах від залізничних колій, та став чекати доки остання буде проходити повз нього. В той момент, коли неповнолітня ОСОБА_7 , наблизилася до ОСОБА_5 та намагалася пройти повз нього, ОСОБА_5 усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин під час воєнного стану, голосом наказав неповнолітній ОСОБА_7 зупинитися, та погрожуючи застосувати щодо неї насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, наказав останній віддати наявні при ній вироби із золота. На вимогу ОСОБА_5 , неповнолітня ОСОБА_7 зняла з вух дві сережки із золота 585 проби, вагою приблизно 1,5 г, та передала ОСОБА_5 .
Після цього, ОСОБА_5 , утримуючи в руках викрадене майно, а саме: дві сережки із золота 585 проби, вагою приблизно 1,5 г, які належать неповнолітній ОСОБА_7 , втік з місця вчинення злочину, спричинивши неповнолітній потерпілій ОСОБА_7 , майновий збиток.
Умисні дії солдата ОСОБА_5 кваліфіковано слідчим за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення майна (грабіж), вчинене повторно, із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.
05 березня 2025 року о 00:30 годині солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
05 березня 2025 року солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: рапортом чергового співробітника поліції, протоколом прийняття заяви у ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення; протоколом огляду ділянки місцевості; протоколом допиту законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , протоколом впізнання за фотознімками особи ОСОБА_5 з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_7 , протоколом пред`явлення речей для впізнання з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом впізнання за фотознімками особи ОСОБА_5 зі свідком ОСОБА_10 , протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом огляду ділянки місцевості від 05 березня 2025 року в приміщенні під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , іншими матеріалами кримінального провадження, які самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Також слідчий вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від семи до десяти років, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, солдат ОСОБА_5 15 жовтня 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; оскільки під час досудового розслідуванні, вилучені не всі речові докази у кримінальному провадженні які необхідні для повного та всебічного проведення досудового розслідування, які можуть бути приховані в інших місцях;
- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз так і реально може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків за провадженням, з метою зміни їх показів, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показі. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто неповнолітня потерпіла та свідки яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, що ОСОБА_5 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , яка систематично здійснює виїзди в зоні проведення Операцій Об`єднаних Сил, він матиме можливість не прибувати, або не своєчасний прибувати за викликом слідчого або прокурора для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, в зв`язку з чим підозрюваний може перешкоджати проведенню досудового розслідування у розумні строки. Крім того солдат ОСОБА_5 за контрактом 15 жовтня 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ;
- вчинити інше кримінальне провадженні, беручи до уваги, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, останній раз 22 січня 2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі. Звільнений 05 липня 2024 року зі Синельниківської виправної колонії № 94 Дніпропетровської області умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого аналогічного злочину. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зазначає, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, у зв`язку з наслідками вчинення кримінального правопорушення, що викликало суспільний резонанс, просить не розглядати можливість внесення застави як альтернативного заходу забезпечення належної поведінки підозрюваного.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Вказав на неможливість забезпечення ризиків більш м`якими запобіжними заходами.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. У випадку, якщо слідчий суддя дійде переконання про неможливість застосування домашнього арешту, просив встановити альтернативний запобіжний захід у виді застави. В обґрунтування заперечень вказав, що клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях, а ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не доведений. Слідчим не надано показів свідків, інших доказів, які б свідчили про намагання підозрюваного переховуватися, змінити місце проживання. Сама тяжкість покарання не вказує на наявність ризику. Ризик впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню містить характер припущень, клопотання не містить відповідних посилань. Зазначив, що підозрюваний не вчинив дій, які б свідчили про намір ухилитися від розслідування. ОСОБА_5 має постійне місце проживання за місцем реєстрації. З 2016 року за вказаною адресою проживає зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонеркою та інвалідом третьої групи, має ряд хронічних захворювань та потребує постійного допомоги. У зв`язку з чим потрібні гроші на лікування, проведення медичних обстежень та придбання різних ліків. В родині ОСОБА_5 є однією працездатною особою. наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2024 року № 516 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрілець спеціалізованого взводу спеціалізованої роти. 12 серпня 2024 року під час виконання бойового завдання в зоні бойових дій отримав поранення, знаходився на лікуванні та бажає продовжувати служити і захищати свою батьківщину. ОСОБА_5 повністю визнає свою вину у вищезазначеному кримінальному правопорушенні, кається у скоєному та висловлює щирий жаль з приводу вчиненого, активно співпрацює зі слідством, сприяє розкриттю кримінального правопорушення та встановленню всіх істотних обставин цього кримінального провадження. Добровільно видав викрадені речі та приймав участь у слідчому експерименті.
Підозрюваний у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підтримав захисника. Пояснив, що під час проходження служби отримав поранення. Вказав на те, що вирок суду, за яким він відбував покарання ухвалено на підставі доказів, які неправомірно зібрані, в той час як він перебував під вартою та не міг спростувати такі докази.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та доводи сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.
05 березня 2025 року о 00:30 годині ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
06 березня 2025 року о 16:34 год клопотання про застосування запобіжного заходу подано до слідчого судді.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (рапорт чергового співробітника поліції від 04 березня 2025 року, протокол прийняття заяви у ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 04 березня 2025 року, протокол огляду місця події від 04 березня 2025 року, протокол допиту законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 04 березня 2025 року, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 05 березня 2025 року, протокол допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 05 березня 2025 року, протокол впізнання за фотознімками особи з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_7 від 05 березня 2025 року, протокол пред`явлення речей для впізнання з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_7 від 05 березня 2025 року, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 04 березня 2025 року, протокол впізнання за фотознімками особи зі свідком ОСОБА_10 від 04 березня 2025 року, протокол затримання ОСОБА_5 від 05 березня 2025 року, постанова про визнання речових доказів від 05 березня 2025 року, протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 05 березня 2025 року, протокол огляду ділянки місцевості від 05 березня 2025 року в приміщенні під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 від 05 березня 2025 року), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.
05 березня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке вручено підозрюваному о 15 год 35 хв 05 березня 2025 року.
Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.
Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оцінюючи доводи сторін щодо наявності та відсутності ризиків, слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від семи до десяти років та існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Так, із наданих слідчим довідки від 05 березня 2025 року № 848, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2024 року № 516, орієнтування ГУНП в Донецькій області (СЗЧ УДЗ без зброї) вбачається, що солдат ОСОБА_5 оголошений у розшук, що вказує на переховування підозрюваного та спростовує твердження сторони захисту про небажання підозрюваного ухилятися від досудового розслідування, бажання продовжувати службу.
При цьому слідчий суддя звертає увагу, що з наданих стороною захисту доказів ОСОБА_5 перебував на лікуванні у м. Самар, загалом, у період з 12 серпня 2024 року до 23 серпня 2024 року. 23 серпня 2024 року лікування у відділенні закінчив з поліпшенням виписаний для проходження ВЛК для вирішення питання про надання відпустки на 30 календарних днів. У той час як кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_5 підозрюється, за даними обвинувачення вчинене у м. Самар 04 березня 2025 року, тобто у строк, більший за 6 місяців.
Також слідчий суддя погоджується з позицією слідчого щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може як у спосіб погроз так і реально незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків за провадженням, з метою зміни їх показів, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показів. При оцінці ймовірності цього ризику, слідчий суддя враховує його наявність у сукупності із існуванням ризику летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї та вмінням користуватися нею, як дійсного військовослужбовця та вчинення кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється в умовах воєнного стану. Саме тому слідчий суддя відхиляє посилання сторони захисту на недоведеність такого ризику.
Посилання ОСОБА_5 на незаконність засудження через недопустимість доказів в іншій справі спростовуються набранням вироком законної сили.
При цьому, ризики, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на обставини підозри, слідчий суддя вважає недоведеними, крім того обставини, покладені слідчим в обґрунтування ризиків частково враховуються слідчим суддею при висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ст. 177 КПК України.
В той же час КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до підозрюваного тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній та неможливість забезпечити запобіганню встановленим ризикам застосуванням більш м`якими запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту чи застави, особистого зобов`язання, які не забезпечать запобіганню визнаним ризикам, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчий суддя враховує докази знаходження підозрюваного на лікуванні, однак ураховує також і результати лікування, докази якого надано стороною захисту та які не свідчать про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Проживання підозрюваного з особою, яка має інвалідність за однією адресою не вказує на утримання її підозрюваним. Крім того, наявність пенсійного посвідчення ОСОБА_11 вказує на надання їй державою такого утримання. За таких обставин слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та повторює, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
За п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Оскільки в обставини підозри, з урахуванням поданих слідчим доказів на її підтвердження, стороною обвинувачення покладено погроза підозрюваним насильством потерпілій, з урахуванням даних, що характеризують підозрюваного, слідчий суддя вважає за недоцільне застосовувати альтернативний запобіжний захід, тому відхиляє посилання сторони захисту про доцільність визначення розміру застави.
Визначаючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя ураховує кількість та вагомість наданих в обґрунтування клопотання доказів, дату повідомлення про підозру, внаслідок чого вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу 59 днями, які необхідно обраховувати, в силу положень ч. 5 ст. 115 КПК України з моменту фактичного затримання підозрюваного.
При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді питання щодо визначення конкретного місця перебування особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 181, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 травня 2025 року включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 08:05 годині 07 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1