Справа № 357/1609/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000106, яке внесене до ЄРДР 16 січня 2025 року, стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, громадянин України, неодружений, непрацюючий, з базовою середньою освітою, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2024 року, за ч. 1 ст. 309 КК України, до обмеження волі строком на 1 (один) рік, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, установив таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік), в тому числі «PVP», включеного до таблиці І вказаного Переліку, допускається лише в цілях,передбачених статями 15, 19 та 20 цьогоЗакону, а саме: діяльність зкультивування рослин, включених до таблиці І Переліку (ст. 15 Закону); використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону); діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).

Однак, в порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_4 , 16 січня 2025 року близько 17 години, перебуваючи у під`їзді № 1 будинку № 22 по вулиці Архипа Люльки в місті Біла Церква Київської області, незаконно придбав-знайшов прозорий безбарвний полімерний пакет з пазовою застібкою, в якому містилася кристалічна речовина білого кольору та пересвідчившись, що це психотропна речовина «PVP», оскільки має досвід вживання психотропних речовин, помістив даний пакет до своєї нагрудної сумки, де незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Того ж дня, тобто 16 січня 2025 року близько 17 години 20 хвилин перебуваючинеподалік будинку № 22 по вулиці Архипа Люльки в місті Біла ЦеркваКиївської області ОСОБА_4 зупинили працівники поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу предметів та речовин. В подальшому, під час проведення особистого обшуку у ОСОБА_4 з нагрудної сумки виявлено та вилучено прозорий безбарвний полімерний пакет з пазовою застібкою з вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP». Маса «PVP» в речовині становить 0,767 г, яку ОСОБА_4 , посягаючи на встановленийзаконом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положеннямЗакону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У порядку ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 309 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, шкодував про вчинене, просив не позбавляти його волі, а просто продовжити іспитовий строк, адже він під час іспитового строку з`являвся до органу з питань пробації.

ІІІ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає обставиною, що обтяжує покарання: вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

ІV. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, суд призначає особі, яка вчинила кримінальне правопорушення покарання з метою її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.

Призначаючи покарання суд керується санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та положеннями Загальної частини КК України.

Визначаючись з видом та строком покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як свідчить практика Верховного Суду, у ст. 12 КК дається лише видова характеристика злочинів, а тому тяжкість певного злочину слід визначати виходячи з конкретних обставин його вчинення та небезпечності наслідків злочину (у т. ч. й через призму ієрархії об`єктів кримінально-правової охорони) (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 червня 2020 року, справа ЄУН 171/8/17, режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/90111731).

Суд установив, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

Вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Отже, згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 , раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, перебуває на обліку в органі з питань пробації, як засуджений.

Отож, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, вище перелічені відомості про особу обвинуваченого, установлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення винного, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як винним, так і іншими особами неможливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Суд вважає, що призначення більш суворого покарання буде явно несправедливим для ОСОБА_4 .

Своєю чергою, судом установлено, що згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2024 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, до обмеження волі строком на 1 (один) рік, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Отож, ОСОБА_4 вчинив злочин, у період іспитового строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отож, за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, суд частково приєднує до покарання призначеного цим вироком невідбуту частину покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2024 року і остаточно визначає ОСОБА_4 покарання, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Одночасно, судом установлено, що ОСОБА_4 затримувався на 1 (один) день.

Отож, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує цей строк у строк відбутого покарання, з розрахунку день за день.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

З постанови про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 24 січня 2025 року з`ясовано, що кристалічну речовину білого кольору в якій виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,767 г. та яку поміщено до поліетиленового спеціального пакету № 0005432 визнано речовим доказом.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Отож, суд вирішує знищити наркотичні засоби, разом з упакуванням.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отож, суд вирішує стягнути із ОСОБА_4 витрати на залучення експерта, які підтверджені довідкою про витрати на проведення експертизи, висновок експерта № СЕ-19/111-25/3766-НЗПРАП від 22 січня 2025 року, у розмірі 2387,70 гривень.

Водночас, з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_4 суд не обирає йому запобіжний захід.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання, частково приєднавши до покарання призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання, яке призначене йому вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2024 року, з розрахунку 2 (два) дні обмеження волі за 1 (один) день позбавлення волі, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Строк покарання рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_4 здійсненого на виконання цього вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 1 (один) день (16 січня 2025 року), у строк відбутого покарання, з розрахунку день за день.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 (сімдесят) копійок.

Речові докази: кристалічну речовину білого кольору в якій виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,767 г. та яку поміщено до поліетиленового спеціального пакету № 0005432, - знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав, вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_5

Київської області