№ 207/1806/25
№ 1-кп/207/266/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000018 від 27.01.2025 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великий Камінь Шкотовського району Приморського краю, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26.02.2001 року Баглійським районний судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 206, ч.2 ст. 141, ч.2 ст.140, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 08.04.2002 року звільнений з Конотопської ВК Сумської області (№26) умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 9 днів;

30.07.2003 року Баглійським районний судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано 6 місяців по вироку суду від 26.02.2001, до відбуття 1 рік 6 місяців позбавлення волі. 29.01.2005 звільнився з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання;

30.06.2009 року Баглійським районний судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 263, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. 20.01.2012 звільнений з Синельниківської ВК Дніпропетровської області (№94), на підставі постанови Синельниковського міського суду Дніпропетровської області від 20.01.2012 умовно-достроково. Невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 7 днів;

16.05.2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання - 1 місяць за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.06.2009, до відбуття 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

04.03.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяці позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк 3 місяці по вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.05.2014, до відбуття - 4 роки 6 місяців позбавлення волі. 17.03.2017 звільнено з Дніпропетровської ВК (№89) по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , згідно із судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.04.2022 року зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_3 , якому відомо про обов`язковість виконання зазначеного рішення суду та про свій обов`язок, як батька дитини, визначений нормами ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними віку повноліття, будучи 30.06.2022 року та 15.12.2022 року попередженим державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро) про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустив таким чином заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Так, ОСОБА_3 , до Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості з метою отримання офіційного працевлаштування чи отримання державної допомоги по безробіттю не звертався, не маючи наміру сплачувати кошти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто маючи прямий протиправний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, аліменти не сплачував, будь-якої допомоги на утримання дитини не надавав, участі у її вихованні не приймав та згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.04.2024 року по 01.04.2025 року у розмірі 40998,00 грн.

Отже, ОСОБА_3 в період часу з 01.04.2024 року по 01.04.2025 року злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за 12 місяців відповідних платежів, у розмірі 40998,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

Частиною 2 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Як вбачається з доданої до обвинувального акту письмової заяви ОСОБА_3 , що складена у присутності захисника ОСОБА_6 , обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Також додано заяву потерпілої ОСОБА_5 , яку вона підписала про те, що не заперечує щодо розгляду справи у спрощеному провадженні, згодна із встановленими обставинами та ознайомлена з обмеженнями права на апеляційне оскарження.

Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали дізнання у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 27.01.2025 року відносно ОСОБА_3 .

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до положень ст. 50 КК України, до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі ч.2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище. Суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 164 КК України, а саме: у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 01 (один) рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільну позовну заяву потерпілою не заявлено.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1