Справа № 525/1382/24
Провадження № 1-кп/525/44/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2025 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка об`єднані кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2024 за №0000157 та 18.10.2024 за №0001119 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Велика Багачка Полтавської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого:

- 11.10.2011 Великобагачанським районним судом Полтавської області за

ч. 3 ст. 307, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, 12.02.2013 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава невідбута частина покарання замінена на виправні роботи на строк 1 рік 3 місяці 27 днів, відбув покарання повністю 05.09.2014;

- 30.03.2015 Великобагачанським районним судом Полтавської області за

ч. 1 ст. 125 КК України до 120 годин громадських робіт;

- 22.06.2015 Великобагачанським районним судом Полтавської області за

ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 18.08.2015 Великобагачанським районним судом Полтавської області за

ч. 2 ст. 389 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі; 12 вересня 2016 року ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області замінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на виправні роботи з обов`язковим працевлаштуванням з відрахуванням 15% заробітку у дохід держави строком 1 рік 5 місяців 18 днів; 07.12.2017 ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 6 місяців 18 днів;

- 05.02.2018 Великобагачанським районним судом Полтавської області за

ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 05.03.2021 звільнений з місць позбавлення волі по закінченню строку відбуття покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,

у с т а н о в и в:

16.10.2024 близько 17 години ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні кухні за адресою: АДРЕСА_2 , у ході сварки з ОСОБА_6 та в результаті раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, підійшов до ОСОБА_6 який сидів на дивані та наніс йому один удар кулаком правої руки в область лівої брови. У результаті чого, відповідно до висновку судово-медичного експерта №573 від 21.10.2024 у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець, що розташований на верхній повіці лівого ока, рана, що розташована на верхній повіці зліва, які могли утворитися також від одноразової дії твердого тупого предмету та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 16.10.2024 близько 17 години ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні кухні за адресою: АДРЕСА_2 , після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 затіяв сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 та в результаті раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, взяв зі столу металевий кухоль та тримаючи його у правій руці підійшов до ОСОБА_4 , яка сиділа на дивані, та наніс їй ним три удари в область голови справа. Відповідно до висновку судово-медичного експерта №574 від 22.10.2024 у ОСОБА_4 виявлене тілесне ушкодження: забійна рана скроневої ділянки голови справа, яка могла утворитися, також і від однієї точки прикладання сили тупого твердого предмету та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

17 жовтня 2024 року близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у ході сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 та в результаті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, пов`язаних з домашнім насильством, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, підійшов до ОСОБА_4 , яка стояла навпроти нього, схопив правою та лівою рукою за комір куртки, витягнув на вулицю, після чого повалив на землю та наніс їй один удар кулаком правої руки в область потиличної ділянки зліва, один удар кулаком лівої руки в область потиличної ділянки справа, один удар правою ногою взутою в черевик в область ребра справа та один удар правою ногою взутою в черевик в область правого стегна. У результаті протиправних та умисних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-медичного експерта №575 від 22.10.2024, заподіяні наступні тілесні ушкодження: перелом 8-го ребра по середньо-пахвовій лінії, синці, що розташовані: на зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині, в потиличній ділянці зліва, справа, які могли утворитися не менш ніж від 4 точок прикладання сили тупих твердих предметів, якими також могли бути удари ногою, взутою у взуття, кулаками рук, та по ступеню тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєному визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, підтвердив всі обставини скоєння кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати, обіцяв, що більше такого не повториться. Суду пояснив, що дійсно він перебуває з потерпілою у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, разом проживають, ведуть спільне господарство більше двадцяти років. 16.10.2024 він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вживали алкогольні напої за адресою: АДРЕСА_2 , між ним та потерпілою ОСОБА_4 виникла сварка на грунті ревнощів. Унаслідок раптово виниклих неприязних відносин, він взяв зі столу металевий кухоль та наніс ним ОСОБА_4 , яка сиділа на дивані, три удари кухлем по голові. До цього він підійшов до ОСОБА_6 , який сидів на дивані та наніс йому один удар кулаком в обличчя. На наступний день між ним та ОСОБА_4 знову виникла сварка, у ході якої він за тією ж адресою схопив потерпілу за верхній одяг та витягнув на подвір`я, повалив на землю та наніс їй удари руками та ногами по різних частинах тіла.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні надала пояснення щодо обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, які узгоджуються з фабулою обвинувачення. Повідомила суду, що дійсно вона проживає з обвинуваченим ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу більше 20 років. Між нею та обвинуваченим виникають сварки на грунті ревнощів. Дійсно 16 та 17 жовтня 2024 року ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння наніс їй тілесні ушкодження через ревнощі, бив металевим кухлем по голові, а на наступний день руками та ногами по голові, ребрах та стегну. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона не має, просила суд суворо ОСОБА_5 не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що з обвинуваченим помирився, претензій до нього не має, просив суд ОСОБА_5 суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Оскільки фактичні обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, потерпілі повідомили суду, що претензій до обвинуваченого не мають, сумнівів у добровільності їх позицій немає, учасникам судового розгляду роз`яснено про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за доцільне не досліджувати доказів стосовно цих обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Суд, заслухавши покази потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , вивчивши письмові матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого та матеріали досудової доповіді, приходить до наступних висновків. Своїми протиправними діями, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125 КК України, його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України. Своїми умисними протиправними діями, які виразилися в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, суд вважає рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінальних правопорушень щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, щодо потерпілої ОСОБА_4 , вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що останній вчинив кримінальні проступки та нетяжкий злочин, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв у розкритті кримінальних правопорушень, правопорушення вчинив відносно ОСОБА_4 , з якою перебуває у сімейних відносинах, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, сталого джерела доходів не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; при цьому враховує думку потерпілих, які при призначенні покарання обвинуваченому просили суворо його не карати. Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує те, щоб покарання не було для обвинуваченого «непосильним тягарем» в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Беручи до уваги викладене вище, суд прийшов до переконання, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, слід призначити йому покарання у межах санкцій передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі, зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.

Частиною 2 ст. 76 КК України передбачено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Як наголошується у Стамбульській конвенції (ст. 2), її положення застосовуються до всіх форм насильства щодо жінок, у тому числі до домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

З огляду на викладене очевидним є те, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК України і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону №2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 пов`язані з вчиненням кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством стосовно потерпілої ОСОБА_4 , з якою обвинувачений тривалий час, понад 20 років, перебуває у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, з якою вони спільно проживають, обставини вчинених кримінальних правопорушень, те, що згідно характеризуючих даних обвинувачений раніше притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд згідно п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників, що на переконання суду буде сприяти виправленню обвинуваченого та відповідатиме інтересах потерпілої ОСОБА_4 .

Ураховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд приходить до висновку про відсутність підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу, відповідні клопотання прокурором під час розгляду справи заявлені не були.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено, витрати по кримінальному провадженні та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 176-179, 349, 369-371, 373-376, 394, 395 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 3 ( трьох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 ( трьох) років обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 2 ст. 76 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Направити ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників строком на 2 ( два) місяці.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.

Згідно зі ч. ч. 6, 7 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Суддя ОСОБА_1