Справа № 541/4046/24
Провадження № 1-кп/541/372/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеному 06 вересня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000987 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України не судимий,

за вчинення суспільно небезпечних діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

встановив:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшли матеріали клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування стосовно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

З клопотання вбачається, що 06 вересня 2024 року близько 12 год 17 хв. ОСОБА_5 , виявляючи відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 16 жовтня 2024 року № 586 ознаки хронічного психіатричного захворювання, а саме шизофренії, параноїдної форми, стан нестійкої ремісії з помірно вираженим дефектом особистості по змішаному типу, ускладненої зловживанням алкоголем, що позбавляло його здатності за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на паркувальному майданчику поблизу магазину за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Вокзальна 2, виявив транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1984 року випуску, коричневого кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії/номер НОМЕР_2 від 21 лютого 2018 року, виданого ТСЦ № 5348, є ОСОБА_9 , фактичним володільцем (користувачем) якого є ОСОБА_4 .

Після цього ОСОБА_5 , користуючись тим, що за автомобілем ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, відкривши ліві передні дверцята, які не були зачинені, проник до салону автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Далі ОСОБА_5 , сівши за кермо на водійське сидіння, скориставшись ключем від вказаного транспортного засобу, який перебував у замку запалювання, привів у дію стартер, що спричинило запуск двигуна автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого відповідно висновку експерта від 11 вересня 2024 року № СЕ-19/117-24/15547-АВ становить 29 170 грн, після чого, використовуючи вказаний транспортний засіб у власних цілях, розпочав рух на вказаному автомобілі заднім ходом, виїхавши з паркувального майданчику, та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не зміг увімкнути потрібну для руху вперед передачу на механічному важелі перемикань передач і розпочав рух вперед, а через кілька метрів зупинився неподалік паркувального майданчику, тим самим вчинив суспільне небезпечне діяння, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Під час судового розгляду прокурор, потерпілий, законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру,захисник клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що 06 вересня 2024 року близько 12 год він зі знайомими приїхав до ларька, що розташований неподалік залізничного вокзалу, випити кави. Потерпілий, який є фактичним користувачем автомобіля «ВАЗ», залишив його на парковці перед ларьком, а сам пив каву на літньому майданчику, який розташований позаду цього ларька. ОСОБА_4 зазначив, що він залишив ключі у замку запалювання, оскільки не припускав, що його транспортний засіб може когось зацікавити. В подальшому потерпілий почув, що його автомобіль заводиться, побіг до нього, побачив, що транспортний засіб спочатку рушив назад, потім вперед і одразу заглух. З автомобіля вийшов чоловік і почав тікати. ОСОБА_4 викликав поліцію. Зазначив, що транспортний засіб пошкоджено не було, матеріальних претензій до ОСОБА_5 він не має.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував факту вчинення ним незаконного заволодіння транспортним засобом, пояснив, що він був у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило бажання проїхати в автомобілі. Коли він проходив біля автомобіля, побачив, ключі в замку запалювання, відкрив дверцята, сів у транспортний засіб, здав назад, після чого хотів поїхати вперед, але автомобіль заглух. Про вчинене шкодує, вибачився перед потерпілим, не заперечував проти призначення йому амбулаторного лікування. Зазначив, що він періодично, приблизно раз на рік, проходить таке лікування за рекомендацією лікаря.

Захисник зазначив, що враховуючи особу ОСОБА_5 , його поведінку, обставини кримінального провадження, до нього доцільно застосувати примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, так як виявляв ознаки хронічного психічного захворювання, а саме шизофренії, параноїдної форми.

Вчинення ОСОБА_5 вищезазначеного суспільно небезпечного діяння, крім пояснень ОСОБА_5 та потерпілого, повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме:

- протоколом огляду місця події від 06 вересня 2024 року з фототаблицею до нього, у відповідності з яким було оглянуто місце вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме територію, що знаходиться навпроти будівлі, розташованої за адресою; Полтавська обл., м. Миргород, вул. Залізнична, 2, на якій був розташований автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1984 року випуску, коричневого кольору;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11 вересня 2024 року, у відповідності з яким потерпілий ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 06 вересня 2024 року заволоділа його автомобілем поблизу магазину в м. Миргороді по вул. Вокзальній;

- протоколом зняття показань з технічних приладів та засобів від 09 вересня 2024 року, відповідно до якого було знято інформацію з камери відеоспостереження з магазину за адресою: м. Миргород, вул. Вокзальна, 2, на якій зафіксовано, що о 12:16:29 на паркувальному майданчику знаходиться автомобіль «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «ВАЗ» моделі 2101. Поблизу них перебуває чоловік, який підходить до автомобіля «ВАЗ» моделі «21063», відчиняє дверцята та сідає до салону. О 12:17:31 вказаний чоловік починає рух, а саме виїжджає заднім ходом з парковки на проїжджу частину дороги, потім рухається вперед і зупиняється.

Аналіз вищезазначених доказів на переконання суду свідчить про їх повну узгодженість між собою, що дає підстави суду прийняти до уваги їх як таких, що відповідають дійсності.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 16 жовтня 2024 року № 586 ОСОБА_5 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан нестійкої ремісії з помірно вираженим дефектом особистості по змішаному типу, ускладненої зловживанням алкоголем, і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, ОСОБА_5 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан нестійкої ремісії з помірно вираженим дефектом особистості по змішаному типу, ускладненої зловживанням алкоголем, і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На даний час ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги.

Зазначений висновок не викликає у суду сумнівів про те, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і викликає потребу в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру, зазначених у висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Таким чином, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Такі висновки були зроблені Верховним Судом в постанові від 26 червня 2019 року по справі № 202/5997/17.

За змістом ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Згідно зі ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Ч. 2 ст. 94 КК України визначено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосування щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Суд вважає, що невжиття до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру може зумовити заподіяння неминучої шкоди цій особі та іншим особам або суспільству.

Відповідно до ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України, при цьому судом враховується, що покладання витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні за ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено, тому їх слід компенсувати за рахунок держави.

Цивільний позов не подавався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-372, 512, 513 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази:

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання його фактичному користувачу (потерпілому) ОСОБА_4 , залишити у володінні останнього;

-дактилоскопічну карту на ім`я ОСОБА_5 , оптичний диск з відеозаписами з бодікамер працівників СРПП Миргородського РВП; оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження з магазину за адресою: м. Миргород, вул. Вокзальна зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати на залучення експерта компенсувати за рахунок держави.

На ухвалу протягом тридцяти днів з дня оголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

СуддяОСОБА_1