ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/2651/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/724/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000298 від 21.02.2024 за частиною 4 статті 296 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Продовжено строк тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на шістдесят днів, а саме, до 14 березня 2025 року. Клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою та визначити заставу. В обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що питання про визначення застави за його клопотанням не було вирішене судом та не зафіксовано цього в ухвалі суду. Зазначає, що підозра за частиною 4 статті 296 КК України не доведена, а його дії можливо кваліфікувати за статтею 125 або 37 КК України. Вказує, що опір при затриманні не чинив, всі докази перебувають у органу досудового розслідування, потерпілі та свідки у справі вже допитані судом, тому впливати на них, він не має наміру та мети. Просить врахувати, що раніше не був засуджений, на обліках у лікаря нарколога не перебуває, тривалий час проживає у квартирі батьків.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, що з урахуванням положень частини 4 статті 422-1 КПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, дані, що характеризують обвинуваченого, та дійшов висновку, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, тоді як судом встановлено додатково наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України. Вказана обставина не впливає на обгрунтованість остаточного судового рішення про наявність достатніх правових підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги зміст пред`явленого обвинувачення, стадію судового провадження та позицію потерпілих у кримінальному провадженні. Відповідно до оскаржуваної ухвали, представник потерпілих у заяві про відкладення розгляду справи, посилався, що у разі подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, він та потерпілі його підтримують та просять задовольнити. Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо наявних ризиків, небезпідставно посилався на тяжкість можливого покарання у випадку визнання обвинуваченого винуватим.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Ризик можливого впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні судом першої інстанції достатньо мотивований, оскільки, як зазначено судом, в ході допиту обвинувачених, свідка та потерпілих наявні розбіжності щодо обставин самого правопорушення, триває дослідження доказів по справі, оглянуто відеозапис, долучено та досліджено письмові докази, судом буде в подальшому оглядатись речовий доказ, окрім того, обвинувачені мають намір доповнювати судовий розгляд, що не виключає потребу в повторному допиті потерпілих та свідка, яка також є потерпілою в рамках іншого провадження, що перебувало в іншому складі Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Крім того, у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 проживав в одному під`їзді з потерпілими та свідком, що додатково підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не судимий, з середньо-спеціальною освітою, не працює, мешкав в Харкові без реєстрації. Разом з тим, інших обставин, які б гарантували дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, судом першої інстанції не було встановлено та до суду апеляційної інстанції не надано. Доводи обвинуваченого про те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався та тривалий час проживав у квартирі батьків, не є достатніми для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції. Обвинувачений в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не вирішено його клопотання про визначення розміру застави. Однак, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, судом зазначено, що обвинуваченим ОСОБА_6 подані клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, поруку адвоката ОСОБА_9 або заставу. В обгрунтування такого клопотання, обвинувачений посилався на те, що він вже 11 місяців перебуває під вартою в слідчому ізоляторі, працює, не погоджується із кваліфікацією правопорушення, ризики наведені прокурором, не доведені. За результатами розгляду вказаних клопотань, судом першої інстанції в їх задоволенні відмовлено. Щодо доводів обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції надано оцінку вказаним доводам та зазначено, що правильність кваліфікації кримінального правопорушення буде предметом оцінки суду під час прийняття остаточного рішення.

Переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, що є завданням судового провадження в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам обвинуваченого щодо обставин пред`явленого йому обвинувачення, незгоди із кваліфікацією діяння, які будуть предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції обгрунтовано не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з огляду на положення пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу чи визначення розміру застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: