465/419/25
1-кп/465/827/25
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

31.01.2025 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України та клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд

в с т а н о в и в:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України.

21.01.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , без визначення розміру застави, на 60 днів. Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжено до 01.02.2025 та з урахуванням того, що дія попередньої ухвали завершується, виникає необхідність у продовженні такого строку відповідно до вимог КПК України ще на 60 діб, в тому числі необхідних для забезпечення проведення судового розгляду обвинувального акту в даному кримінальному провадженні. Зазначає у поданому клопотанні на наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. На підтвердження наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України вказує, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а відтак з метою уникнення від покарання ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду. На підтвердження наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України вказує, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків даного кримінального провадження. Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України зазначає, що ОСОБА_5 може продовжити свою протиправну діяльність, оскільки не довів свого умислу, що був спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_4 . З огляду на викладене, на думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам та досягти мети кримінального провадження.

28.01.2025 до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу. Мотивує таке тим, що ОСОБА_5 є підприємцем, платником податків, волонтером, характеризується позитивно та, як людина з твердою громадянською позицією, національно свідомий, активно займається волонтерством, доброзичливий, дисциплінований, виховує дітей у патріотичному дусі, підтримує добрі стосунки у сім`ї та з сусідами, що підтверджується характеристиками з місця фактичного проживання, реєстрації проживання та громадських організацій, в яких він є членом або з яким співпрацював як волонтер. ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; одружений, на вихованні має двох неповнолітніх дітей. Крім того, захиснику вказує, що медичними документами також підтверджується, що ОСОБА_5 має певні захворювання спини та потребує лікування, а в умовах тримання під вартою належна медична допомога надана не може бути. Зазначає, що ризики, які були встановленні слідчим суддею хоча і формально існують, проте, з огляду на стадію кримінального провадження (завершено досудове розслідування), зовнішні обставини (існування яких зменшує ризик переховування від суду), а також враховуючи мету застосування запобіжного заходу, відсутні беззаперечні підстави для продовження застосування до ОСОБА_5 в цьому кримінальному проваджені виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім цього, зазначає, що на даний час у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, існують суттєві обмеження для перетину кордону України військовозобов`язаних чоловіків, яким є ОСОБА_5 та в`їзду в інші країни, з якими Україна має спільний кордон, і регулярне авіасполучення в Україні також припинено. Таким чином, ризик переховування за кордоном на даний час суттєво зменшився та існує (продовжує існувати) лише формально. Ризик того, що ОСОБА_5 буде незаконно впливати на свідків чи експертів у кримінальному провадженні не існує навіть формально та не є можливим, з огляду на завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Також, щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення вказує, що зазначений ризик є формальним, оскільки підзахисний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а як такий, цей ризик може бути усунений і без застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, шляхом застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що суттєво обмежить підзахисного вільно пересуватись (шляхом покладення на підзахисного обов`язку носити електронний засіб контролю). ОСОБА_5 немає потреб вдаватися до поведінки, яка зазначається прокурором в частині доведення свого умисла до кінця, оскільки станом на сьогодні вся шкода потерпілому ОСОБА_4 відшкодована, і як свідчить зміст наданої ним розписки, претензій до ОСОБА_5 він також ніяких не має. Ссторона захисту вважає, що достатнім, в цьому випадку, буде застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, але за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Львівській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття); запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде належним запобіжником від порушення підзахисним процесуальних обов`язків та його належної процесуальної поведінки.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в задоволенні клопотання захисника просив відмовити, оскільки вважає таке невмотивованим та таким, що свідчить про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу.

Захисник в підготовчому судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з підстав, викладених в клопотанні про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав думку захисника. З приводу необхідності під час оголошення на території Львівської області повітряної тривоги прослідування до спеціально обладнаного приміщення (укриття), про що зазначає його захисник у поданому клопотанні, вказав, що у цьому немає необхідності, оскільки за адресою, якою вони просять застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, розташований приватний садовий будинок.

Потерпілий в підготовчому судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та підтримав клопотання захисника .

Проаналізувавши обвинувальний акт, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, вивчивши особу обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 слід відмовити, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід задоволити, виходячи з наступного.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 02.11.2024 року застосовано до ОСОБА_5 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів, до 30.12.2024 року.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 20.12.2024 року продовжено щодо ОСОБА_5 дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 01 лютого 2025 року, без права внесення застави.

Згідно положень ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Так, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та яка врахована в ухвалах слідчих суддів при застосуванні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою такі покликаються на наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження (потерпілого, свідків) та може продовжити свою протиправну діяльність.

Мотивуючи наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор покликається на те, що санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцять років, а відтак, з метою уникнення від покарання ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду.

Разом з тим, суд не в повній мірі бере до уваги такі покликання, оскільки як вбачається з обвинувального акту, затвердженого прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_7 . 20.01.2025 ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України з вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Відтак, оскільки ОСОБА_5 інкриміновано замах на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання судом його винуватим - це позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

З приводу покликань прокурора на те, що ОСОБА_5 безпосередньо після вчинення злочину виїхав за межі Львівської області та був затриманий у с.Ангелівка, Долинського району, Івано-Франківської області, що в свою чергу свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Так, як вбачається з обвинувального акту, затвердженого прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_7 20.01.2025 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України було вчинено 01.11.2024 у період часу з 05:48 год. по 05:50 год. поблизу будинку №11 по вул.Пулюя у м.Львові.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 01.11.2024 ОСОБА_5 затримано 01.11.2024 о 17 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 на уточнюючі запитання суду показав, що він дійсно 01.11.2024 знаходився на території Івано-Франківської області разом з своєю дружиною на автомобілі, який він позичив у сусіда ОСОБА_8 , у волонтерських цілях. Зазначив, що у вказаний день він повинен був доставити мобільні телефони для військовослужбовців, а на звороті забрати автомобіль для Збройних Сил України, тому і поїхав в Івано-Франківську область разом з дружиною, щоб на двох автомобілях повернутись додому.

Суд, оцінюючи вищевказані покликання прокурора, як на ознаку наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, враховує позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №382/1118/21, відповідно до якої під ухиленням від слідства або суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. Під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтися до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Разом з тим, повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України складено 02.11.2024, а відтак станом на момент перебування ОСОБА_5 на території Івано-Франківської області останній не перебував у статусі підозрюваного/обвинуваченого.

Окрім цього, прокурор в підготовчому судовому засіданні покликався на протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 09.01.2025, відповідно до якого зранку 01.11.2024 року ОСОБА_5 позичив в свого сусіда його автомобіль та саме на ньому вирушив за межі Львівської області, що на думку сторони обвинувачення свідчить про готування до ретельного переховування від органів досудового розслідування.

Заперечуючи твердження прокурора, захисник зазначив, що згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 09.01.2025, останній пояснив, що неодноразово передавав ОСОБА_5 ключі від автомобіля марки "Peugeot 308", який на праві власності належить його дружині, а сам користувався автомобілем ОСОБА_5 , це була для них звична практика. Відтак, твердження прокурора про те, що ОСОБА_5 використав автомобіль сусіда ОСОБА_8 є вирвані з контексту всіх показів свідка. Вказане підтвердив в підготовчому судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_5 .

На думку суду, вказане свідчить про систематичність таких дій ОСОБА_5 до 01.11.2024 та не може однозначно свідчити про те, що у ОСОБА_5 було на меті ускладнити його пошуки після вчинення кримінального правопорушення, як про це зазначає прокурор.

Також, прокурором під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що ОСОБА_5 неодноразово здійснював перетин державного кордону України, в тому числі і під час воєнного стану до 2023 року включно, при затриманні мав при собі закордонний паспорт. Разом з тим доказів вказаного до клопотання про продовження запобіжного заходу прокурором не долучено, як і не доведено, що останній має право виїзду за межі України під час дії воєнного стану.

На уточнюючі запитання суду, встановлено, що ОСОБА_5 під час затримання при собі жодних коштів, квитків на залізничний транспорт чи авіасполучення не мав. З приводу можливості ним перетину кордону станом на зараз ОСОБА_5 пояснив, що дійсно мав таке право до 2023 року, однак з 2023 року, після внесення відповідних змін до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», таке право у нього відсутнє.

Також, прокурором під час розгляду судом клопотань не доведено, що покладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п.8 ч.5 ст.194 КПК України (здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну) не зможе запобігти ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України в частині перетину останнім державного кордону України.

Покликаючись на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, а саме на потерпілого та свідків.

Надаючи оцінку наявності вказаного ризику, суд зазначає, що під час підготовчого судового засідання з`ясовано думку потерпілого ОСОБА_4 з приводу вказаного, який зазначив, що вони з обвинуваченим знайомі вже близько 18 років, підтримували товариські відносини. Вказав, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 він не має, завдана йому шкода відшкодована у повному обсязі. На уточнюючі запитання суду показав, що жодного тиску чи впливу як з боку обвинуваченого, так і з боку інших осіб на нього не чинилось.

Разом з тим в іншому, оцінюючи можливість впливу на свідків та потерпілого, суд виходить із того, що суд може обгрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які були отримані безпосередньо під час судового засідання або отриманих у порядку ст.225 КПК України. За таких обставин ризик вливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Покликаючись на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, яке мотивовано тим, що ОСОБА_5 може продовжити свою протиправну діяльність, оскільки не довів свого умислу до кінця, що був спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_4 , прокурором не надано доказів вказаного.

Більш цього, в підготовчому судовому засіданні з цього приводу з`ясовано думку у потерпілого, який вказав, що після нанесення йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 не здійснював будь-яких активних дій, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_5 має умисел на заподіяння смерті потерпілого. Зазначив, що ОСОБА_5 не намагався наздогнати його чи вчиняти будь-які інші активні дії, щоб його затримати. Вказане в свою чергу, на думку суду, не може свідчити про те, що ОСОБА_5 намагатиметься довести свій умисел до кінця у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею при застосуванні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд зазначає, що хоча викладені обставини стороною захисту для зміни запобіжного заходу у сукупності й не спростовують існування ризиків, проте суттєво зменшують вірогідність їх настання.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про недоведеність прокурором наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який він покликається, як на підставу для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вже зазначалось, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, серед іншого про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі , якщо прокурор доведе, щожоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні у справі «Харченко проти України» (у справах «Третьяков проти України» та «Єлоєв проти України») зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Запобіжний захід повинен відповідати легальній меті, забезпечувати виконання завдань кримінального провадження та бути співмірним відповідним ризикам.

Розглядаючи питання дотримання державами-учасницями гарантій, які встановлені статтею.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував (зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії»), що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Також ЄСПЛ зазначає, що національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою. Питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно, але повинне оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (наприклад, у справі «Маккей проти Сполученого Королівства»).

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам) слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Цілодобовий домашній арешт так само, як і тримання під вартою, обмежує право обвинуваченого на свободу, оскільки забезпечує певну соціальну ізоляцію обвинуваченого. В умовах такої соціальної ізоляції ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків зводиться до мінімуму.

У справі, що розглядається, прокурором не доведено, чому інший більш м`який запобіжний захід, в тому числі домашній арешт, не може убезпечити від ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

На підставі наданих матеріалів, суд враховує в сукупності всі обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України, в тому числі й те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, останньому не повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, обвинувачений зареєстрований та має постійне місце проживання, є одружений (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.06.2008), має на утриманні двох неповнолітніх дітей свідоцтва про народження (серії НОМЕР_2 від 07.06.2013 та серії НОМЕР_3 від 25.11.2009), є фізичною особою - підприємцем (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.11.2024), волонтером (Посвідчення №018 від 17.03.2023), позитивно характеризується як за місцем проживання (характеристика Голови СТ "Відпочинок" №1 від 27.11.2024), так і за місцями здійснення волонтерської діяльності у різноманітних благодійних організаціях (характеристики Президента БО "Захист української нації" від 19.11.2024, Виконавчого директора БО "БФ "Бі Сейф" №2711-01 від 27.11.2024, Голови БО "БФ "Об`єднані Добром" від 28.11.2024).

Вказане в своїй сукупності дає суду підстави вважати, що застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідатиме меті його застосування.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що гарантією належної процесуальної поведінки обвинуваченого може бути запобіжний захід, що обмежує право обвинуваченого на свободу у такий спосіб, який унеможливлює його ухилення від суду та незаконний вплив на потерпілого, свідків, але при цьому не є найсуворішим та є співмірним зі ступенем цих ризиків та гарантує дотримання балансу права обвинуваченого та завдань кримінального провадження. Таким запобіжним заходом є домашній арешт.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу. З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого доцільним є змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Водночас, оцінюючи інші доводи сторін, суд виходив з усталеної практики ЄСПЛ щодо мотивування судового рішення. Так, хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, §30).

Слід зауважити, що під час розгляду клопотань сторони наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі. Водночас, розглядаючи вказані клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись ст. 201, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяця, тобто до 31 березня 2025 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати без дозволу суду житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

1) прибувати до Франківського районного суду м.Львова за першою вимогою;

2) не відлучатись із Львівської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, з приводу обставин даного провадження;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під домашнім арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.2 ч.3 ст. 202 КПК України негайно звільнити з-під варти, та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 для негайної постановки на облік обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 05.02.2025.

Суддя ОСОБА_1