Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6815/24
Провадження №: 1-кп/332/274/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.12.2023 за № 0000772 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

встановив:

У судовому засідання прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки судовий розгляд у справі триває, термін перебування під вартою обвинуваченого закінчується 08 лютого 2025 року, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому, що має бажання продовжити військову службу, але в умовах тримання під вартою для нього є певні труднощі в пошуку відповідної військової частини, яка б могла надати згоду на продовження ним військової служби.

Захисник адвокат ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора у зв`язку із вищезазначеною позицією свого підзахисного.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2024 було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 грудня 2024 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2024 до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено до 08 лютого 2025 року.

Щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд вважає, що прокурор належним чином мотивував своє клопотання.

Так, наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 219 від 31.07.2023 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, 05.10.2023 самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався у колишньому населеному пункті Бабаші, біля населеного пункту АДРЕСА_1 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

За вказаним фактом, 09.12.2023 уповноваженою особою першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000772, за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, на які вказує прокурор.

Розуміючи тяжкість вчиненого злочину, суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Тобто, вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений військовослужбовець ОСОБА_5 перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради, з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань під час досудового розслідування з метою створення собі "алібі" щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому слід враховувати, що відповідно до норм КПК України, допит свідків має також проводитися під час судового розгляду. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зазначене вище в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 є військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим може покинути місце служби, чим фактично вчинить кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України.

Тому зазначене вище в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про відсутність необхідності застосування запобіжного заходу, через те що обвинувачений висловив бажання продовжити військову службу, та таким чином підлягає звільненню від кримінальної відповідальності судом відхиляються, оскільки відповідно до вимог ч.5. ст. 401 КПК України, лише само по собі клопотання обвинуваченого про намір повернутися до військової служби без відповідної письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби не є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того, як було з`ясовано в судовому засіданні та не заперечувалось обвинуваченим, у місці утримання під вартою представниками військових частин (установ) з обвинуваченим проводяться співбесіди, однак на теперішній час письмової згоди на продовження проходження обвинуваченим військової служби від військових частин (установ) не отримано.

Судом обвинуваченому було повторно роз`яснено, що у разі надходження до суду відповідного клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у порядку ч. 5 ст. 401 КК України, таке клопотання буде невідкладно розглянуто судом у відповідності до вимог КПК України.

При продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому, суд також враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд бере до уваги неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді іншого більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Враховуючи відсутність альтернативи під час обрання (заміни) запобіжного заходу під час дії воєнного стану відносно військовослужбовця, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, в тому числі ст. 407 КПК України, за наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою виконання процесуальних обов`язків, суд вважає, що строк тримання ОСОБА_5 під вартою слід продовжити на шістдесят днів.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя також вважає за необхідне, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, відсутності судимостей, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193-194, 196, 205331, 372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто по 05 квітня 2025 року включно.

Одночасно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити розмір застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 коп, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок № UA0001205, відкритий в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, , в призначенні платежу обов`язково зазначати інформацію про ПІБ обвинуваченого, номер справи і суд, в якому обрано запобіжний захід.

У разі внесення застави строком на 2 (два) місяці покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами, з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до прокурора або суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суддя вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя, а особою, яка перебуває під вартою, протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 15-00 год. 05.02.2025.

Суддя ОСОБА_1