УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 693/549/21

провадження № 51-390ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у кримінальному провадженні

№ 0000508 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 263 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років; ч. 3 ст. 307 КК - у виді позбавлення волі на строк

10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; ч. 1

ст. 311 КК - у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 10 травня 2021 року по дату набрання вироком законної сили; ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме з 10 травня 2021 року.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК,

у невстановлені досудовим розслідування дату та час, діючи з прямим умислом,

за місцем свого проживання на території домоволодіння

АДРЕСА_2 обладнав господарське приміщення з метою незаконного виробництва психотропних речовин в особливо великих розмірах та подальшого їх збуту, використовуючи для цього сукупність хімічних сумішей та реактивів, та внаслідок певного технологічного процесу пов`язаного із синтезуванням виготовляв психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін в особливо великих розмірах, яку зберігав за місцем свого проживання

з метою подальшого її збуту.

13 жовтня 2017 року під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року

в господарському приміщенні, розташованому на території вказаного домоволодіння, виявлено та вилучено:

- згорток з фольги, в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору,

що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,130 г;

- поліетиленовий пакет, частково заповнений порошкоподібною речовиною білого кольору з жовтим відтінком, що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,707 г;

- дзеркало із залишками на поверхні порошкоподібної речовини білого кольору,

що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,0179 г;

- рідину із сірою речовиною в скляній банці об`ємом 3 л, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,2609 г;

- порошкоподібну речовину, упаковану до трьох пакетів, що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 14,833 г;

- чотири пакети з полімерного матеріалу із порошкоподібною речовиною, у змивах із яких виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,012 г;

- пакет із полімерного матеріалу із порошкоподібною речовиною, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,108 г;

- дзеркало, пластикову картку та дві купюри із залишками на поверхні порошкоподібної речовини білого кольору, у змивах яких виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 0,0109 г;

- дзеркало, три пластикові картки та одну купюру із залишками на поверхні порошкоподібної речовини білого кольору, що є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - амфетамін, загальною масою 4,123 г;

- металеву ложку та вісім карток із залишками на поверхні порошкоподібної речовини білого кольору, що є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - амфетаміном, загальною масою 0,0414 г.

Загальна маса виявленої та вилученої у ОСОБА_5 під час обшуку психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетаміну, становить 20,2441 г, що є особливо великим розміром.

Він же, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, у невстановлених досудовим розслідуванням дату, час та місці, виявив предмет, ззовні схожий на бойову гранату із запалом до неї, та, діючи

з прямим умислом, розуміючи, що вказані предмети відносяться до бойових припасів, зберігання яких заборонено без відповідного дозволу, переніс їх до житлового будинку за місцем свого проживання, а саме на територію домоволодіння

АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав.

13 жовтня 2017 року під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року в коридорі вищевказаного житлового будинку виявлено та вилучено коробку з полімерного матеріалу чорного кольору, в якій знаходився металевий предмет округлої форми, що є корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, який споряджений конструктивно оформленим зарядом бризантної вибухової речовини нормальної потужності - тротилом, масою 100-115 г, та продовгуватий металевий предмет з ричагом, що є бойовим уніфікованим підривником дистанційної дії до ручних гранат модернізованим типу УЗРГМ-2, який є засобом підриву для ручних гранат типу Ф-1, РГД-5, РГ- 42, що

в своїй сукупності представляють собою боєприпас.

Він же, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, у невстановлені досудовим розслідування дату, час та місці, діючи з прямим умислом, незаконно придбав у невстановлених досудовим слідством осіб та переніс за місцем свого проживання на територію домоволодіння

АДРЕСА_2 дві пластикових пляшки, об`ємом 1 л кожна із написом «Sulfuric acid», з сірчаною кислотою, одноразовий медичний шприц, місткістю 100 мл, з рідиною темно-коричневого кольору, об`ємом 71,0 см3, п`ять пакетів з полімерного матеріалу

з кристалічною речовиною жовтого кольору, масою 0,476 г, 0,503 г, 0,517 г, 0,509 г, 0,490 г, відповідно, які є прекурсорами, з метою їх використання для виробництва психотропної речовини - амфетаміну.

13 жовтня 2017 року під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2017 року в господарському приміщенні за вищевказаною адресою виявлено та вилучено:

- дві пластикових пляшки, об`ємом 1 л кожна з рідиною із написом «Sulfuric acid», яка є прекурсором, стосовно якого встановлюються заходи контролю, - сірчаною кислотою, з масовою часткою сірчаної кислоти 95,12%, кількість прекурсору 330 см3;

- одноразовий медичний шприц, місткістю 100 мл, з рідиною темно-коричневого кольору, об`ємом 71,0 см3, яка є прекурсором, стосовно якого встановлюються заходи контролю, - сірчаною кислотою, з масовою часткою сірчаної кислоти 65,15 %, масою прекурсору - сірчаної кислоти складає 110,4 г, кількість прекурсору - сірчаної кислоти 0,071 л;

- п`ять пакетів з полімерного матеріалу з кристалічною речовиною жовтого кольору, масою 0,476 г, 0,503 г, 0,517 г, 0,509 г, 0,490 г, відповідно, яка містить у своєму складі прекурсор, обіг якого заборонено і стосовно якого встановлюються заходи контролю, - фенілнітропропен, загальною масою фенілнітропропену 1,943 г.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 12 листопада 2024 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 в порядку ч. 2 ст. 404 КПК змінив в частині зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання; постановив зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 13 жовтня 2017 року по 21 листопада 2017 року та обчислювати початок строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили. В іншій частині вирок суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вказаних вимог, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, а також посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на порушення під час проведення обшуку та складення слідчим протоколу,

а саме: відсутність повної інформації щодо всіх учасників обшуку, не вказано послідовність дій при його проведенні та отримані в результаті процесуальних дій відомості, не зазначено спосіб доступу до приміщень, місця знаходження вилучених предметів, також вказані дії не зафіксовано за допомогою аудіо- та відеозапису

в порушення вимог ч. 1 ст. 107 КПК. Окрім цього, звертає увагу на порушення вимог

ч. 7 ст. 236 КПК стосовно вилучених речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. Також зауважує, що судом не було накладено арешт на вилучені під час обшуку предмети. Крім того, стверджує, що поза увагою суду залишено той факт, що власником житлового будинку, де було проведено обшук, є ОСОБА_6 , який мав вільний доступ до всіх приміщень та господарських споруд на відміну від нього; водночас, власник будинку на причетність до зберігання наркотичних речовин взагалі

не перевірявся. Наголошує, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б переконливо свідчили про доведення його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК. Крім того, не погоджується із кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 307 КК, вважаючи, що правильною є кваліфікація за ч. 2 вказаної статті, зважаючи на розмір вилученої психотропної речовини. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції на вказані вище порушення уваги не звернув та необґрунтовано залишив вирок щодо нього без змін без наведення належних мотивів прийнятого рішення.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, і правильність кваліфікації його дій

за вказаною нормою у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК, послався на докази, що зібрані

у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій оскаржених судових рішень, будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3

ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК не визнав та безпосередньо суду показав, що до господарських споруд він доступу не мав, так як не був власником будинку, в якому проживав

із сім`єю; на дверях вказаних споруд висіли замки і ключів у нього не було; ремонт він робив тільки у будинку і що знаходилось в тих спорудах він не знає; звідки взялися всі ті речі, які були виявлені і вилучені під час обшуку, він не знає і, яке їхнє призначення, він також не знає; розповсюджувати наркотичні засоби у селі він нікому не пропонував.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Також суд обґрунтовано у вироку послався на дані, що містяться у: висновках експертів № 2/2525 від 10 листопада 2017 року, № 2/2535 та № 2/2534 від 16 листопада

2017 року, № 2/2540 від 17 листопада 2017 року, № 2/2539 від 21 листопада 2017 року, № 2/2532 від 10 листопада 2017 року, № 2/2523 та № 2/2524 від 14 жовтня 2017 року, копії інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 99724669

від 09 жовтня 2017 року, протоколі огляду предмету від 14 жовтня 2017 року, висновках експертів № 2/2527 від 10 листопада 2017 року, № 2/2530 від 09 листопада 2017 року, № 2/2538 від 08 листопада 2017 року, № 5/139 від 18 жовтня 2017 року, № 2/2531

від 08 грудня 2017 року, № 2/2536 від 12 грудня 2017 року, № 2/2529 від 13 грудня

2017 року, № 2/2526 від 13 грудня 2017 року, протоколі обшуку від 13 жовтня 2017 року з доданим до нього диском відеозапису, також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК.

Факт відшукання та вилучення речей і речовин, які вказані у протоколі обшуку

від 13 жовтня 2017 року, у господарському приміщенні за місцем свого проживання засудженого ОСОБА_4 на території домоволодіння

АДРЕСА_2 останній не заперечує.

Як зазначено у вироку, під час дослідження судом відеозапису проведеної слідчої дії було встановлено, що фіксація обшуку за допомогою аудіо- та відеозапису здійснена не повністю. При цьому, незважаючи на наявні недоліки суд вказав на те, що діючими нормами КПК на момент проведення слідчої дії не було передбачено обов`язковості фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису обшуку житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді, з огляду на що протокол обшуку від 13 жовтня 2017 року є допустимим доказом, який перевірений показаннями понятих в судовому засіданні.

Крім того, твердження захисника про те, що вилучені згідно протоколу обшуку три дзеркала, електронні ваги, металева ложка, пластикові картки та купюри із залишками порошку білого кольору незаконно долучені до матеріалів справи та вважаються тимчасово вилученим майном, суд визнав такими, що не відповідають дійсності, оскільки вказані речові докази містять на собі залишки прекурсорів та психотропних речовин, а тому відносяться до предметів, які вилучені з обігу та не можуть вважатися тимчасово вилученим майном.

Окрім цього, оцінюючи посилання захисника на порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК з огляду на те, що у вступній частині протоколу обшуку не вказано всіх осіб, які були присутні при обшуку, в тому числі дружину ОСОБА_4 , суд зазначив, що захисником не вказано, які саме наслідки мали ці недоліки в оформленні протоколу слідчої дії у контексті порушення прав особи, а суд, у свою чергу, досить суттєвого порушення основоположних прав не вбачав.

Не залишив суд без уваги і вказівки захисника на те, що обшук житлового будинку

на АДРЕСА_2 проводився за відсутності його власника, зазначивши, що нормами діючого КПК,

а саме ст. 236 цього Кодексу виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи чітко не передбачає, що обшук житла чи іншого володіння особи необхідно проводити у присутності власника; згідно ч. 3 ст. 236 КПК перед початком виконання ухвали слідчого судді особі, яка володіє житлом чи іншим володінням,

а за її відсутності - іншій присутній особі повинна бути пред`явлена ухвала і надана її копія; при цьому з показань обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні убачається, що в будинку АДРЕСА_2 проживав він з дружиною та дитиною.

Отже, як слушно вказав суд, сукупність досліджених доказів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які відповідають вимогам належності та допустимості, дозволяють "поза розумним сумнівом" стверджувати, що саме ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що

також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення

за поданими апеляційними скаргами.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому суд перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційних скарг сторони захисту, які аналогічні доводам у касаційній скарзі засудженого

ОСОБА_4 .

Так, апеляційний суд ствердив про неспроможність твердження захисника про те, що сторона обвинувачення, вилучила три дзеркала, електронні ваги (3 шт), металеву ложку, пластикові картки, магнітну мішалку, купюри із залишками порошку білого кольору та інші предмети без відповідної ухвали слідчого судді щодо накладення арешту на вказані речі або про тимчасовий доступ до них.

Зокрема, суд зазначив, що, як убачається з резолютивної частини ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку за адресою:

АДРЕСА_2 , слідчий суддя надав дозвіл

на виявлення та вилучення інших підозрілих предметів, що обмежені чи заборонені

у вільному обігу, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути доказами під час судового розгляду, тобто шляхом вказівки на родові ознаки речей, які планувалось відшукати, що дозволено п. 7 ч. 3 ст. 234 КПК. Тому, враховуючи, що

на вищевказаних вилучених речах під час обшуку містились залишки порошку білого кольору, слідчий мав розумну підозру щодо їх характеристики як обмежених чи заборонених у вільному обігу та можливість їх використання як доказів під час судового розгляду.

Також суд апеляційної інстанції в постановленій ухвалі вказав на те, що вилучені

під час обшуку предмети і речовини в подальшому були визнані речовими доказами та згідно постанов скеровані експертам для проведення відповідних експертиз.

Зазначив суд і про те, що посилання захисника на відсутність у протоколі обшуку відомостей щодо способу доступу до приміщень, стану вхідних дверей як на окрему підставу для скасування вироку суду є хибними, адже кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язку зазначати в протоколі цієї слідчої дії таких відомостей.

Також безпідставними, як вказав суд, є доводи захисника про відсутність

у протоколі обшуку вказівки на послідовність дій при проведенні обшуку, отримані результати, а також про місця знаходження вилучених предметів, що підтверджується змістом описової частини протоколу, де чітко визначено, що з віднайденого в якій послідовності та де виявлялось.

Ствердив суд і про те, що висновки проведених експертиз у цьому кримінальному провадженні відповідають вимогам статей 101 та 102 КПК, оскільки вони містять докладний опис проведених експертами досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед ним; ці експертні дослідження проведені кваліфікованими та досвідченими експертами на підставі наданих їм матеріалів.

Доводи захисника про те, що висновки експертів від 12 грудня 2017 року № 2/2536,

від 13 грудня 2017 року № 2/2529, від 13 грудня 2017 року № 2/2526, від 17 листопада 2017 року № 2/2540, від 21 листопада 2017 року № 2/2539 є неналежними доказами, апеляційний суд визнав безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд врахував висновок Верховного Суду, викладений

у постанові від 30 січня 2019 (справа 757/30683/16-к), де вказано, що чинний КПК

не містить заборон щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину,

але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємопов`язаності.

Враховуючи, що вищевказані висновки експертів у поєднанні з даними протоколу обшуку підтверджують наявність на речах, вилучених під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетаміну, а також його розмір, тим самим вказуючи на те, що вилучені дзеркала, електронні ваги, металева ложка, пластикові картки, магнітна мішалка, купюри та інші речі використовувались в процесі виробництва амфетаміну та його зберігання з метою збуту, тому вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню

у кримінальному провадженні, тобто подію кримінального правопорушення, форму вини і мету його вчинення і такі висновки є належними доказами у цьому кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд вказав про безпідставність доводів обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки в апеляційних скаргах не було наведено жодного доказу, який би не був досліджений судом, і на який є посилання в обвинувальному акті, або про дослідження якого заявляла сторона захисту в суді першої інстанції, що, на їх думку, перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як зазначив суд в ухвалі, захисник в апеляційній скарзі по суті дав власну оцінку доказам на користь невинуватості ОСОБА_4 , відмінну від оцінки, наданої судом першої інстанції; його доводи переважно зводяться до оцінки протоколу обшуку

від 13 жовтня 2017 року, здобутих в ході даного обшуку речових доказів та одержаних з їх використанням висновків експертів; водночас захисник посилається на докази, які були предметом дослідження суду першої інстанції, однак такі докази не є об`єктивними доказами невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, і на їх підставі неможливо закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, про що просить обвинувачений та його захисник; разом із тим, в апеляційних скаргах не викладено та не доведено, що описані апелянтами порушення призвели до істотних порушень фундаментальних прав і свобод людини, гарантованих Конвенцією та/або Конституцією України.

Крім цього, твердження захисника про неможливість допиту в судовому засіданні учасників обшуку через не зазначення їх анкетних даних, як вказав суд, спростовується змістом протоколу обшуку, який містить прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, місце проживання, номер телефону понятих, а також назви посад, прізвище та ініціали присутніх працівників поліції; водночас, не включення до кола учасників обшуку

в протоколі процесуальної дії дружини ОСОБА_4 не позбавляло сторону захисту допитати її щодо порядку та результатів обшуку в суді, враховуючи, що вона до суду викликалась та прокурором було забезпечено її явку, однак остання відмовилась надавати показання.

Щодо посилань захисника на відсутність у протоколі обшуку відомостей щодо способу доступу до приміщень, стану вхідних дверей, суд зазначив, що вимоги зазначати

в протоколі процесуальної дії такі відомості у законі немає.

З приводу тверджень захисника в апеляційній скарзі про те, що власник житлового будинку ОСОБА_6 мав вільний доступ до всіх приміщень, а ОСОБА_4 доступу до господарських споруд не мав та не знав, що знаходиться у вказаних приміщеннях, апеляційний суд зауважив, що захисник не навів відомостей щодо жодного факту, який би свідчив про те, що ОСОБА_6 мав вільний доступ до всіх приміщень, а твердження захисника про те, що ОСОБА_4 доступу до господарських споруд не мав та не знав, що знаходиться у вказаних приміщеннях

не узгоджується з установленими в ході судового розгляду фактами.

Зокрема, як вказав суд, з показань ОСОБА_4 вбачається, що за період проживання його сім`ї у домоволодінні на АДРЕСА_2 , він не пам`ятає, щоб хтось заходив

до господарського приміщення, де в ході обшуку виявлено психотропну речовину - амфетамін, а також засоби її виготовлення. Окрім того, в одному з вищевказаних господарських приміщень під час обшуку виявлено коробку-упаковку з написом «Нова пошта», отримувачем якої є ОСОБА_4 , в якій знаходились порожні поліетиленові пакети із залишками порошкоподібної речовини в кількості 5 штук та порожні пакети

з фольги в кількості 10 штук, а відповідно до висновку експерта від 08 грудня 2017 року № 2/2531 у 5 пакетах з полімерного матеріалу наявна кристалічна речовина жовтого кольору, масою 0,476 г, 0,503 г, 0,517 г, 0, 509 г, 0,490 г, відповідно, яка містить у своєму складі прекурсор, обіг якого заборонено і стосовно якого встановлюються заходи контролю, - фенілнітропропен, загальною масою фенілнітропропену 1,943 г. Водночас у суді апеляційної інстанції було досліджено протокол обшуку та відеозапис його проведення, з якого вбачається, що під час проведення обшуку та виявлення в середині господарського приміщення упаковки з написом «Нова пошта» була наявна наклейка, де зазначено «Жашків», «відділення №1», « ОСОБА_9 ». Вказане спростовує доводи апеляційних скарг щодо відсутності доступу обвинуваченого ОСОБА_4 до господарського приміщення.

Також суд вказав на те, що у поєднанні відомостей протоколу обшуку, відеозапису та висновків експертів обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_4 був обізнаним, що саме знаходиться у вищевказаних господарських приміщеннях, мав повний доступ до них та саме він використовував речі, які відшукано під час обшуку.

Спростував апеляційний суд і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно зауважень ОСОБА_4 щодо проведеного обшуку, пославшись на наявні в матеріалах провадження докази. Зокрема, зі змісту протоколу обшуку, як вказав суд, вбачається, що ОСОБА_4 , під час або після проведення обшуку жодних зауважень, заяв, клопотань не надавав, про що свідчать його особисті підписи у протоколі, проставляючи які, він погодився, що зміст протоколу відповідає дійсності. З відеозапису проведення обшуку, а також зі змісту протоколу вбачається, що слідчий, який проводив обшук, наприкінці обшуку після складання повного тексту письмового протоколу обшуку в присутності ОСОБА_4 прочитав його текст в повному обсязі та двічі запитав ОСОБА_4 про те, чи є в нього будь-які зауваження чи доповнення до порядку проведення слідчої дії або її результатів чи тексту протоколу, на що ОСОБА_4 двічі відповів, що будь-яких зауважень в нього немає; надалі ОСОБА_4 посвідчив свою позицію власними підписами на кожній сторінці протоколу; водночас будь-яких даних щодо порушень слідчої дії обвинувачений

не зазначив.

Крім того, апеляційний суд, як убачається із постановленої ухвали, взяв до уваги доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо неповної фіксації вказаної слідчої дії, однак при цьому суд погодився з обґрунтованими висновками суду першої інстанції про те, що протокол обшуку є допустимим доказом з тих підстав,

що на момент проведення слідчої дії діючими нормами КПК не було передбачено обов`язковості фіксування за допомогою аудіо- та відеозапису обшуку житла чи іншого володіння особи.

Що стосується кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 307 КПК за кваліфікуючою ознакою «в особливо великих розмірах», то врахування при кваліфікації дій

ОСОБА_4 залишків психотропної речовини на різних предметах: дзеркалах, ложці, пластикових картках, як вказав суд, не свідчить про неправильну кваліфікацію.

Так, апеляційний суд взяв до уваги, що окрім амфетаміну у трьох пакетах загальною масою 14,833 г, лише на дзеркалі, трьох пластикових картках та купюрі залишки амфетаміну становлять 4,123 г; водночас згідно з Таблицею 2 "Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу", затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29 липня 2010 року № 634) розмір амфетаміну більше 15,0 г є особливо великим розміром.

До того ж, як зауважив суд, також слід врахувати, що ОСОБА_4 визнаний винуватим, зокрема, у незаконному виробництві з метою збуту психотропної речовини. У цьому кримінальному проваджені очевидно, що вказані предмети: дзеркала, ложка, пластикові картки використовувались ОСОБА_4 для фасування психотропної речовини для подальшого її збуту, а тому, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК, було правильно враховано розмір психотропної речовини, що зберігалась ним, в тому числі, її залишки на вказаних предметах.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність,

на що посилається засуджений у касаційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі

не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 15 березня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3