Справа № 283/2072/24
провадження №1-кп/283/91/2025
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, розлученого, військовослужбовця ЗСУ, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_8 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період з 30 листопада 2023 року по 30 травня 2024 року, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв відносно своєї матері ОСОБА_6 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, погрозах фізичної розправи та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_6 .

Зокрема, 30 листопада 2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_6 в будинку за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Окрім цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 30 листопада 2023 року, близько 19:06 години, обвинувачений, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері за місцем їх спільного проживання, в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Також, 09 грудня 2023 року, близько 01:37 години, ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно матері в будинку за місцем їх спільного проживання, в ході якого ображав останню нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 . В подальшому, обвинувачений визнаний постановою судді Малинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 винним у вчиненні 30.11.2023 та 09.12.2023 адміністративних правопорушень та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Надалі, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 06 січня 2024 року, близько 13:30 години, ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері в будинку за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого ображав останню нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 , за що в подальшому визнаний постановою Малинського районного суду Житомирської області від 25.02.2024 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнений до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Окрім цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 30 травня 2024 року, близько 10-ї години, ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, тобто вчинив психологічне насильство відносно своєї матері за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск, внаслідок чого завдано шкоди психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах, матері ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Стаття /частина статті/ закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Стаття 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Санкція ст.126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Твердження сторін.

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 29 серпня 2024 року слідчим СВ ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та погоджений прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений вчинив домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_6 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор вважає, що надані докази доводять склад кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 і судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності. Просить суд ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 126-1 КК України й призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі з встановленням іспитового строку з випробуванням строком на два роки.

Правова позиція потерпілої.

Потерпіла під час надання показань вказала, що обвинувачений систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї, за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Його дії викликають в неї побоювання за свою безпеку, спричинили дратівливість, неспокій, внутрішню напругу, страх, знижену працездатність. Зазначила, що після смерті її чоловіка, та батька обвинуваченого, син, попередньо розлучившись, попросив її проживати разом в будинку АДРЕСА_2 протягом зими 2023-2024 року, на що вона погодилася. Однак, обвинувачений постійно вчиняв скандали, під час яких принижував та погрожував їй словами фізичної розправи. При цьому, жодного разу він не застосовував щодо неї фізичну силу. Певний час вона терпіла цю поведінку сина, але, в силу погіршення самопочуття, змушена була викликати працівників поліції. Деякі рази її до себе забирала донька. Причиною конфліктів, на її думку, є наміри обвинуваченого отримати спадщину після смерті батька та уявні образи сина на обмеження його права на частку в будинку. З метою уникнення домашнього насильства, саме вона ініціювала поділ будинку в судовому порядку. Згідно судового рішення, обвинуваченому виділено його частину в будинку, про те, він не бажає навіть відокремитися.

30 травня 2024 року вона, близько 10 години, вчергове була змушена викликати наряд поліції через агресивну поведінку сина, який намагався виносити певні речі з будинку, вважаючи їх власними. При цьому, на її заперечення, він висловлювався в її адресу словами нецензурної лайки та погрожував фізичною розправою.

Надані обвинуваченим ОСОБА_8 покази щодо пред`явленого йому обвинувачення за статтею 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину не визнав. Показав, що його матір та сестра намагаються виселити його з будинку, позбавити батьківської спадщини та всіляко його оговорюють. Всі ситуації, які описує потерпіла, нею ж й сфабриковані. Жодних доказів його протиправних дій немає, та він взагалі уникає будь яких сварок з матір`ю, яка постійно його провокує. 30 травня 2024 року він на подвір`ї намагався полагодити пральну машину, яку дістав з підвального приміщення будинку, та розібрав її. Потерпіла почала його дорікати в намірах продати цю техніку. Він лише їй заперечив, однак мати викликала поліцію, а тому він пішов з будинку. Постанови суду він не оскаржував. Просив ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за яким обвинувальний акт надійшов до суду не визнає, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено в повному обсязі.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою обвинуваченого та донькою потерпілої про те, що вона неодноразово була очевидцем конфліктів між ними, ініціатором яких був обвинувачений. Оскільки вони проживають на сусідній вулиці, мати телефонує їй, прохаючи прийти до будинку. Потерпіла прагнучи спокійно жити своїм життям, ініціювала судовий спір про поділ будинку таким чином, щоб брат мав окремий вхід. Однак, обвинувачений не бажає цього, продовжуючи постійні сварки з матір`ю.

Рапортом інспектора чергової ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 30 травня 2024 про надходження телефонного повідомлення зі служби 102 30 травня 2024 о 10:43 від ОСОБА_6 про вчинення домашнього насильства, ображанням нецензурною лайкою, погрозами фізичної розправи від сина.

Даними протоколу огляду місця події від 14.06.2024 про огляд садиби АДРЕСА_2 .

копією постанови Малинського районного суду Житомирської області від 25.01.2024 (283/

258/24), з якої вбачається, що ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за вчинення домашнього насильства по відношенню до матері 06 січня 2024.

копією постанови Малинського районного суду Житомирської області від 21.02.2024 (283/

2972/23), з якої вбачається, що ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за вчинення домашнього насильства по відношенню до матері 30 листопада 2023 року о 16:59 та о 19:06, а також 09 грудня 2023 о 01:37.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені уст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Суд вважає показання свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 чіткими, логічними та такими, що прямо підтверджують обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, вказані показання є такими, що об`єктивно в цілому і з висвітленням деталей відтворюють події не в завуальованому, а максимально наближеному до реальності вигляді, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Письмові докази у справі підтверджують той факт, що обвинувачений є кривдником і неодноразово застосовував адміністративно каране домашнє насильство по відношенню до потерпілої, зокрема в період з 30 листопада 2023 року по 30 травня 2024 року, перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв відносно своєї рідної матері психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої. При цьому, аргументи обвинуваченого про те, що матір намагається викинути його на вулицю, залишити без частки в «батьківській спадщині», а тому всіляко його оговорює, суд вважає неспроможними. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, саме ОСОБА_6 ініціювала судове провадження, звернувшись до суду з позовною заявою про поділ житлового будинку в натурі, зазначаючи (визнаючи) про право її сина на 1/6 часток в будинку АДРЕСА_2 . При цьому, вказувала, що син не бажає в добровільному порядку здійснити поділ будинку в натурі, користується будинком у повному обсязі, часто перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чинить відносно неї насильство психологічного характеру. Рішенням Малинського районного суду від 26 червня 2024 року позов ОСОБА_6 було задоволено та ОСОБА_8 виділено в натурі в особисту приватну власність частину будинку як отримане спадкове майно. Таким чином, доводи обвинуваченого про заяви матері з корисливих майнових мотивів як підставу його оговору суд відкидає.

Об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:

факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, матері ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_8 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст.126-1 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Встановлено, що ОСОБА_8 призваний 02 вересня 2022 року по мобілізації та наказом командира військової частини від 02.09.2022 виконував обов`язки бойового медика, однак з 30 листопада 2022 вважається таким, що не повернувся в розташування військової частини та незаконно перебуває за межами військової частини. До теперішнього часу до військової частини не повернувся. За самоусунення від виконання службових обов`язків на нього накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана». До кримінальної відповідальності не притягувався. За місцем проживання характеризується посередньо. Також враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах. Разом з тим, як обтяжуючу покарання цю обставину, стороною обвинувачення не вмінялось, а суд не вправі самостійно її обтяжити.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено..

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

На переконання суду, ОСОБА_8 не усвідомив своєї протиправної поведінки та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину та намагається перекласти відповідальність на інших осіб.

З огляду на викладене, особу винного, позицію прокурора, позицію потерпілої, яка у вирішенні питання призначення покарання покладається на розсуд суду, а також те, що обвинувачений залишається вважатись військовослужбовцем, а тому до нього не може бути застосовано покарання у виді громадських робіт, обмеження волі, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 374, 471, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід та направити його для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисник - подати клопотання про помилування.

Суддя