Справа № 149/424/25
Провадження №11-сс/801/144/2025
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_5

представника власника майна адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_5 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000326, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України арешту майна на банківський рахунок АТ «Універсал банк» НОМЕР_1 , до якого випущено банківську картку № НОМЕР_2 , який належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , та банківський рахунок АТ «Універсал банк» НОМЕР_3 , до якого випущено банківську картку № НОМЕР_4 , який належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 .

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив про відсутність правових підстав накладення арешту, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_5 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року. Просить задовольнити її клопотання про накладення арешту на майно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням передбачених законом підстав для арешту майна, оскільки під час досудового розслідування необхідно встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також джерело походження.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просила задовольнити її в повному об`ємі.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 131 КПК України арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК) є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

За нормативним визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При цьому завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Кримінальний процесуальний закон виділяє чотири підстави, з метою забезпечення яких можливо накладення арешту в рамках кримінального провадження (ч. 2 ст. 170 КПК):

-збереження речових доказів;

-спеціальна конфіскація;

-конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

-відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частинами третьою шостою статті 170 КПК України окреслено коло осіб, щодо майна яких може бути застосовано арешт, в залежності до мети такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, у випадку збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З метою забезпечення спеціальної конфіскації (п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК) арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

З метою забезпечення конфіскації майна (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК) арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Насамкінець з метою забезпечення відшкодування шкоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК) допускається накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Як убачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в провадженні СД Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000326 від 15 вересня 2022 року, кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом викрадення грошових коштів у сумі 412 442,00 грн із банківської карти ОСОБА_9 , який з 05 вересня 2022 року рахується на обліку як особа, зникла безвісти, на даний час перебуває в полоні окупаційних військ.

Під час проведеного досудового розслідування, встановлено, що грошові кошти перераховувались на банківські картки інших осіб, в тому числі на банківські картки: АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 - яка належить ОСОБА_7 та № НОМЕР_4 - яка належить ОСОБА_10 . ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що вони здійснювали продаж криптовалюти, а вказані гроші отримали внаслідок її продажу.

Оскільки вказані особи отримували грошові кошти з картки ОСОБА_9 , та в подальшому здійснювали фінансові операції без сплати податків від доходу, декларування доходів необхідні для забезпечення проведення подальших слідчих дій, а саме встановлення законності, встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, беручи до уваги те, що вищевказані банківські рахунки, являються речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою збереження вказаних речових доказів просила накласти на них арешт.

За таких обставин накладення арешту на належне особі майно може бути накладено виключно у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У свою чергу за змістом ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя у своєму рішенні вірно зазначив, що банківські рахунки, на які просить накласти арешт прокурор не являються матеріальними об`єктами; кошти, отримані на вказані рахунки третіми особами в 2022 році з картки ОСОБА_9 ними витрачено що підтверджується їх поясненнями; прокурором не доведено, які саме обставини вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України, або які обставини в межах даної кваліфікації можуть бути доведені саме банківськими рахунками та картками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилання на необхідність з`ясування слідством даних щодо сплати податків, за межі цієї кваліфікації виходить.

Також безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і не індивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою збереження речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 користуються їх банківськими рахунками тривалий час, зокрема протягом більше двох років з часу переведення їм коштів ОСОБА_9 . Інших осіб, які б могли вплинути на банківські рахунки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом не встановлено. Також не надано даних щодо наявності сум коштів на рахунках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що позбавляє можливості встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності третіх осіб завданням кримінального провадження та можливих наслідків задоволення клопотання.

Зазначеним обставинам у сукупності слідчий суддя місцевого суду надав вірну оцінку, тому його висновки про відсутність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є обґрунтованими, а ухвала належним чином умотивованою.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна у кримінальному провадженні № 0000326, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: