Справа № 460/3958/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/222/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000022, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.305 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора та змінено ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід із застави на тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 05.05.2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що ОСОБА_6 під час дії запобіжного заходу у вигляді застави вчинив нові злочини, передбачені ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України - пропозиція та надання службовій особі неправомірної вигоди в інтересах третіх осіб, за попередньою змовою групою осіб та ч. 4 ст.189 КК України - вимагання, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а отже обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави не здатен досягти своєї мети та запобігти передбаченим КПК України ризикам, зокрема ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із застави на тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000022.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, істотно суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Стверджує, що із аналізу положень ч.1 ст.331 КПК України та ст.200 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу є обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, про які слідчий, прокурор на той час не знав і знати не міг.

Поряд з тим, в силу ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею. Вважає, що під порушенням застави слід розуміти порушення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відтак можливість заміни запобіжного заходу зі застави на тримання під вартою без визначення застави пов`язується із фактом порушення особою додаткових обов`язків, які покладені на неї за умовами застави.

Стверджує, що в межах цього кримінального провадження ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2019 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 192 100 грн. та у разі внесення такої - покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком на два місяці, а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду згідно виклику; не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідного органу свій паспорт для виїзду за кордон.

Вказану заставу за ОСОБА_6 24.05.2019 внесено заставодавцем ОСОБА_9 . Водночас, в подальшому строк виконання покладених за умовою застави на ОСОБА_6 додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, судом не продовжувався, відтак в силу ч.7 ст.194 КПК України такі скасовані. При цьому, вказані обов`язки, як і процесуальні обов`язки обвинуваченого, передбачені ст.42 КПК, ОСОБА_6 справно виконувалися, та стороною обвинування не доведене зворотого. Резюмує, що умови застави обвинувачений ОСОБА_6 не порушував, а вчинення інших кримінальних правопорушень, у кримінальних провадженнях за якими до останнього й так застосовані запобіжні заходи, не є законодавчо визначеними підставами для зміни запобіжного заходу на тримання під вартою без визначення застави. Водночас, у своєму клопотанні прокурор фактично покликається на обставини, які виникли після закінчення покладених на ОСОБА_6 додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Незважаючи на відсутність правових підстав для зміни запобіжного заходу суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону з мотивів наявності інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 змінив останньому запобіжний захід на тримання під вартою без альтернативи, що є , на думку апелянта, неприпустимим.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який таку заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про задоволення клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу вказаних вимог закону дотримався.

Так, змінюючи обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, суд першої інстанції вірно встановив, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави не здатен досягти своєї мети та запобігти передбаченим КПК України ризикам, зокрема ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. Метою застосування запобіжних заходів відповідно до положень ст. 177 КПК України є зокрема запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому особа обвинувачується (п.5.ч.1 ст.177 КПК України).

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що після застосування запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України, а саме у пропозиції та наданні службовій особі неправомірної вигоди в інтересах третіх осіб, за попередньою змовою групою осіб та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України, а саме у вимаганні у межах двох інших кримінальних проваджень.

Посилання апелянта на те, що дія покладених на ОСОБА_6 додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України закінчилася, а вчинення інших злочинів не є підставою для зміни запобіжного заходу, колегія суддів вважає необгрутованими. Метою застосування запобіжних заходів, визначеною ст..177 КПК України зокрема є запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення. Кримінально-процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, а також є підозрюваним у вчиненні інших злочинів, в тому числі пов`язаних із застосуванням насильства і такі злочини вчинені уже після обрання запобіжного заходу у вигляді застави, дає обґрунтовані підстави вважати, що застосування більш мякого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, які, на переконання колегії суддів, є доведеними.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із застави на тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000022 відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 06 березня 2025 року про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000022, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.305 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4