ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2557/25

Провадження № 11-кп/820/326/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2025 року задоволено подання в.о. ДУ «Райківецька виправна колонія (№78)» про приведення вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2022 відносно засудженого ОСОБА_6 у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

На підставі Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за епізодом від 18.12.2021 (потерпілий ОСОБА_7 ) та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодами від: 24.06.2022 (потерпілий ОСОБА_8 ), 01.07.2022 (потерпіла ОСОБА_9 ), 02.07.2022 (потерпіла ОСОБА_9 ), 03.07.2022 (потерпіла ОСОБА_10 ).

Вважати ОСОБА_6 засудженим згідно вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2022 за ч.3 ст.185 КК України за епізодом від 22.12.2021 (потерпілий ОСОБА_7 ), ч.4 ст.185 КК України за епізодом від 26.06.2022 (потерпілий ОСОБА_11 ), із застосуванням ст. 70 ч. 1 КК України, на 5 років позбавлення волі.

Згідно вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим за ст.393 ч.1 КК України, із застосуванням ст.71 ч.1 КК України, на 5 років 2 місяці позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , як вбачається з її змісту, просить ухвалу скасувати, як незаконну.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги і який просив пом`якшити призначене вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.09.2022 покарання, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Згідно вказаного Закону, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна становить згідно ст. 51 КУпАП ( в редакції Закону №3886-ІХ від 18.07.2024р.), 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_6 вчинив в 2021 році, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України в 2022 році.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1135 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у 2021 році розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2270 грн. (1135х2=2270), а на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у 2022 році розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2481грн. (1240,5х2=2481).

Як слідує, з вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2022, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 ч.1 КК України, на 5 років позбавлення волі.

При цьому, вартість викраденого майна за ч.3 ст.185 КК України по епізоду від 18.12.2021 (потерпілий ОСОБА_7 ), та за ч. 4 ст.185 КК України по епізодам від 24.06.2022 (потерпілий ОСОБА_8 ), 01.07.2022 (потерпіла ОСОБА_9 ), 02.07.2022 (потерпіла ОСОБА_9 ) та 03.07.2022 (потерпіла ( ОСОБА_10 ) менша визначеної відповідно до вищевказаних положень законодавства для відповідного періоду, суми в 2270 грн. та 2481 грн., відповідно, з якої настає кримінальна відповідальність, а за епізодами від 22.12.2021 (потерпілого ОСОБА_7 ) та 26.06.2022 (потерпілого ОСОБА_11 ) вартість викраденого майна перевищує вказані суми.

Що стосується доводів апелянта про суворість вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2022, які надані засудженим ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Так, засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні просив покарання, призначене вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.09.2022 за ч.ч.3, 4 ст.185 КК України пом`якшити. Усі його доводи зводяться до незгоди із вказаним судовим рішенням, у зв`язку із суворістю призначеного покарання.

Отже, засуджений фактично просить переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили.

Натомість, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства в порядку виконання вироку суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, що набрали законної сили, а також не вирішує питання що стосується суті вироку, належності й допустимості доказів.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості повторної перевірки вироку за результатами розгляду клопотання в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Вказане узгоджується із позицією ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії», «Вєлєв проти України», згідно з якою одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи і її нового вирішення. Відхід від цього принципу виправданий, лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що твердження апелянта щодо необхідності зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання є безпідставними, оскільки питання, які вирішуються судом, під час виконання вироків, не можуть стосуватися суті вироку та перевірки обґрунтованості призначеного покарання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання в.о. ДУ «Райківецька виправна колонія (№78)» про приведення вироку Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.09.2022 відносно засудженого ОСОБА_6 у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2025 року, якою задоволено подання в.о. ДУ «Райківецька виправна колонія (№78)» про приведення вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.09.2022 відносно засудженого ОСОБА_6 у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3