Справа № 308/2510/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участі заявника - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 15.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 16.01.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 15.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 16.01.2025 року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що ним було подано заяву про вчинення злочину, на підставі якої відкрито вказане кримінальне провадження.

Заявник звернувся з клопотанням про визнання потерпілим, у якому зазначено заподіяну йому майнову та моральну шкоду на загальну суму 978 000 грн. Проте вказаний Орган досудового розслідування виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим, що суперечить нормам кримінального процесуального законодавства.

Заявник вважає, що заява про злочин містить чіткі факти, що свідчать про заподіяння заявнику шкоди: незаконне позбавлення статусу адвоката, втручання в Єдиний реєстр адвокатів, незаконне рішення щодо позбавлення адвокатського свідоцтва тощо. Вважає, що вказаний орган досудового розслідування без належної правової оцінки ігнорував ці обставини та постановив необґрунтовану відмову у визнанні потерпілим.

Зазначає, що до заяви про визнання потерпілим було додано докази завдання шкоди, зокрема розрахунок втраченого доходу (489 155 грн) та моральної шкоди (аналогічна сума), підтверджені офіційною відповіддю Пенсійного фонду України про середню заробітну плату у сфері права за КВЕД 69.10. Вказує, що постанова вказаного Органу досудового розслідування не містить жодної оцінки цих доказів, що є порушенням принципів об`єктивності та всебічності розгляду.

У зв`язку з наведеним просить слідчого суддю: Постанову вказаного Органу досудового розслідування про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні скасувати; Зобов`язати вказаний Орган досудового розслідування, в провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження, виконати вимоги ч. 2 ст. 55 КПК України щодо вирішення питання про залучення в якості потерпілого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив суд її задовольнити, з підстав викладених у скарзі. Надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі. Зокрема вказав, що вказаним органом досудового розслідування повністю проігноровано аналогічні рішення слідчих суддів, якими аналогічні постанови про відмову у визнанні потерпілим скасовано та повторно зобов`язано вирішити питання щодо участі у кримінальному провадженні в порядку, визначеному ст. 55 КПК України.

Представник Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду матеріали даного кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи заявника - ОСОБА_3 приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 13.02.2025 року ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області з заявою-клопотанням про визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, що постановою дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання ( заяви) у визнанні потерпілою від 15.03.2025 року у задоволенні клопотання (заяви) ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження № 0000040 від 16.01.2025 за кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 353 КК України як потерпілого відмовлено.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3). Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства (ч. 4).

За змістом ч.5 ст.40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

За приписами ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду (ч.1). Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне (ч.3). Зміст постанови слідчого врегульований ч.5 ст.110 КПК України. Зокрема, у мотивувальній частині зазначаються зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; а у резолютивній - зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Разом з цим, згідно з ч.6 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно усталеної практики Верховного Суду (висновком Великої палати Верховного суду, викладеної в постанові від 16 січня 2019 року), поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Визначення статусу потерпілого настає з моменту вчинення щодо такої особи кримінального правопорушення, а не з моменту подання такою особою відповідної заяви, як це передбачено ч. 2 ст. 55 КПК.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Під час проведення перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження у якості потерпілого, дізнавачем в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не було надано аналізу тих обставин, на які посилається заявник та не наведено мотивів їх відхилення, не проведено всього обсягу слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, які б дали підстави вважати, що заявнику не завдано ані матеріальної, ані моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.5 ст.55 КПК України у постанові не наведено достатніх мотивів прийняття саме такого рішення з його належним обґрунтуванням щодо порушеного заявником питання, яке він обґрунтовує. Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, постанова дізнавача належним чином не обґрунтована з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону. Питання порушені потерпілим у заяві фактично не знайшли свого вирішення у постанові дізнавача і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови дізнавача при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у такому рішенні не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у залученні заявника потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.

Отже, дізнавачем при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст.ст.55, 110 КПК України.

Отже, враховуючи завдання кримінального провадження, встановлені обставини, компетенцію слідчого судді в межах розгляду справ цієї категорії, необхідність забезпечення конституційного права заявника на оскарження в суді бездіяльності органів державної влади, за результатами розгляду скарги встановлено підстави для її часткового задоволення у спосіб скасування постанови дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 15.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання у визнанні потерпілим та зобов`язання дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження як потерпілого від 13.02.2025 року та повідомити про результати розгляду заявника.

В іншій частині у задоволенні скарги слід відмовити, враховуючи зміст ч.2 ст.307 КПК України, яка врегульовує перелік рішень, можливих для прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

З огляду на приписи ст. 40-1 КПК України, яка регламентує процесуальну незалежність дізнавача, як особи яка здійснює досудове розслідування і спрямовує його у необхідному напрямку, суд не має повноважень зобов`язувати дізнавача проводити ті чи інші слідчі дії, надавати вказівки щодо їх проведення та визначати коло учасників, адже дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача (ч. 5 ст. 40-1 КПК).

Слідчий суддя наголошує, що рішення про визнання або невизнання ОСОБА_3 потерпілим на цьому етапі є дискрецією дізнавача за приписами ч.5 ст.40-1 КПК України, що входить до групи дізнавачів з розслідування кримінального провадження №0000040 від 16.01.2025, відповідно, суд не може впливати на його прийняття, тому задоволення скарги у визначений слідчим суддею спосіб є достатнім для захисту прав та інтересів особи, яка звернулась зі скаргою.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого (дізнавача), прокурора відповідно до вимог закону. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст.ст.36, 40,40-1 КПК України. Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України). Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01 грудня 2022 року (справа № 522/7836/21, провадження №51-2328 км22.)

Відповідно до ч.1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та ким такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений цією нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження є вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Зокрема, п.5 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання.

Учасники кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

За наведених обставин, слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд учасниками кримінального провадження та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням викладеного дійшов переконання, що скарга в частині скасування постанови дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 15.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання у визнанні потерпілим, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В іншій частині у задоволенні скарги слід відмовити, враховуючи зміст ч.2 ст.307 КПК України, яка врегульовує перелік рішень, можливих для прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 15.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 16.01.2025 року задовольнити частково.

Постанову дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 15.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання у визнанні потерпілим - скасувати.

Зобов`язати дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення до кримінального провадження як потерпілого від 13.02.2025 року та повідомити про результати розгляду заявника.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 26 березня 2025 року о 10 год. 48 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1