Справа № 195/5/25
У Х В А Л А

іменем України

04.02.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області області у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 ,про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000008, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, відомості про який 06.01.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженого повноважним прокурором, у якому просить накласти арешт, у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке було виявлено та тимчасово вилучено під час проведення огляду від 05.01.2025, а саме, на посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що 05.01.2025 року близько 13:26 год. до відділення поліції №3 Нікопольського районне управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло повідомлення від поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Нікопольського РУП ОСОБА_5 про те, що за адресою: Дніпропетровська обл. Нікопольський р-н Томаківська ТГ смт. Томаківка, вул. Шосейна, біля б. 6, було зупинено авто марки ЗАЗ моделі 110307 тип легковий комбі-В д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, при перевірці документів на автомобіль, надав працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 з явними ознаками підробки.

05.01.2025 в період часу з 14:55 до 15:27 дізнавачем СД ВП №3 Нікопольського РУП ОСОБА_4 з метою виявлення та вилучення предметів та речей вчинення даного кримінального правопорушення проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, смт. Томаківка, вул. Шосейна, поблизу буд. 6, де був зупинений гр.-н ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно надав для огляду посвідчення водія серії НОМЕР_1 . Дата видачі посвідчення водія: 20.09.2024 року, дата закінчення терміну дії: 20.09.2026 року, орган видачі: ТСЦ 8041.

В ході даного огляду, а саме посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024 року встановлено, що під час огляду застосовувалось ІПНП НПУ, а саме перевірка посвідчення водія, де було встановлено, що вказане посвідчення в системі ІПНП НПУ відсутнє.

Посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024 року має наступні відомості: прізвище ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Запорізька обл., категорії В, дійсні з 20.09.2024 по 20.09.2026 року, ТСЦ 8041, підпис, в правому нижньому куті QR код.

Згідно рапорту поліцейського СРПП ВП №3 Нікопольського РУП ГУПН в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , було встановлено, що ним, разом з Інспектором СРПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 під час несення служби у додатковому наряді ГРПП, в період часу з 05.01.2025 року 8:00 по 05.01.2025 рік 17:00 годин, під час патрулювання смт. Томаківка вул. Шосейна поблизу буд.6 о 13:20 год. було виявлено авто марки ЗАЗ 110307 н.з. НОМЕР_2 водій якого порушує ПДР України, а саме п.9.2 Б а саме при зміні напрямку руху не ввімкнув показчик повороту та авто було зупинено в спосіб визначений законом. При встановлені особи водія яким виявився гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 водій пред?явив посвідчення водія категорії «Б», яке не передбачене зразком посвідчення водія передбачене постановою КМУ від 16.09.2020 № 844, та відсутність на ньому деяких притаманних знаків та шрифтів. Зокрема в ході огляду поліцейським СРПП вище вказаного посвідчення було встановлено, що воно відсутнє в системі ІПНП НПУ. При скануванні QR коду, який знаходиться в правому нижньому куті посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 20.09.2024 на екрані мобільного телефону за допомогою якого проводилося сканування відображається сайт з надписом «Сувенірна продукція України» з надписом по центру "Сувенір. Даний виріб є сувенірною продукцією, створений для розваги, і в жодному випадку не надає вам права керування будь-яким транспортним засобом. Нагадуємо, що лише офіційні державні установи та лише після отримання відповідних знань та успішне складання іспитів в законному порядку може надати вам право керування транспортним засобом».

На що водій пояснив що придбав дане посвідчення водія в Інтернет мережі «Телеграм» за 13000 тисяч гривень, листування у якому спілкувався з продавцем посвідчення водія співрозмовник видалив після того як ОСОБА_6 забрав посвідчення водія в м.Чернігові. У даній дії водія вбачаються ознаки кримінального вчинку та на місце події було викликано СОГ та у відношенні водія було складено всі відповідні адміністративні матеріали.

Виявлені ознаки відсутності в системі ІПНП НПУ посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 20.09.2024, дають підстави вважати про підробку посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024.

06.01.2025 начальником СД ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 дані матеріали про вчинення кримінального правопорушення були зареєстровані до ЄРДР за №0000008 за попередньою правовою кваліфікацією ч.4 ст.358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документа.

Після огляду посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024року було прийнято рішення про тимчасове вилучення посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024 року та поміщено до спеціального пакету НПУ №SUD1133574.

Рішення про тимчасове вилучення посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024 року обґрунтовується тим, що відповідно до ст.167 КПК України є достатньо підстав вважати, що воно використано як предмет злочину та зберегло на собі сліди злочину (п.1 ч.1 ст.167 КПК України), дане рішення про вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу прийнято слідчим після проведення огляду. У свою чергу, є достатні підстави вважати, що посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 167 КПК України є предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та, відповідно, предметом злочину кримінального провадження №0000008. Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

06.01.2025 дізнавачем винесено постанову про визнання предметів речовими доказами та залучення їх до кримінального провадження, а саме: посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024 запаковане до спец. пакету НПУ SUD 1133574.

Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме були предметами вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, з метою встановлення інших речових доказів та їх належного процесуального вилучення, зокрема: призначення та проведення технічної експертизи документів відносно предмету злочину, а саме підтвердження факту підробки експертним шляхом.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання його у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на ньому.

У загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно, визнане речовими доказами у провадженні, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Правова підстава арешту майна (ч.2 ст.170 КПК України): збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання дізнавача про арешт майна, просив суд задовольнити.

ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд даного клопотання у його відсутність. З викладеними обставинами у клопотанні погоджується, заперечень не має.

Розглянувши клопотання дізнавача, заслухавши прокурора, перевіривши матеріали досудового розслідування, доходжу висновку про задоволення даного клопотання, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі Закону),- арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Обставини, встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як слідує з ч. 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту ст.171 КПК України слідує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Разом з тим, при розгляді клопотання, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, і таке обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою запобігання подальшого відчуження майна, що може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а не накладення арешту на вказане майно створює реальну загрозу заподіяння об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, проведення експертиз, тощо.

Внаслідок вжиття такого заходу забезпечення буде досягнуто мети його застосування, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, що матимуть на меті ухилення від притягнення до визначеної законом відповідальності.

Вищевказане майно, є об`єктами матеріального світу, що відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини встановлені під час досудового розслідування вказують на те, що існують підстави вважати, що незастосування заборони користування вказаним майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, продовження використання їх у протиправний спосіб та неможливість іншими шляхами, окрім застосування арешту забезпечити незмінність слідової картини на них.

У загальному підсумку, реалізація ризиків вказаних дій призведе до зміни слідової картини, яку зберігає на собі вищезазначене майно, визнане речовими доказами у провадженні, неможливості досягнення мети кримінального провадження в наступному.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи переважання інтересів суспільства у розкритті кримінального правопорушення над негативними наслідками арешту майна для інших осіб, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тимчасово вилученого майна та іншого майна визнаного речовим доказом, право на відчуження, розпорядження та користування вищезазначеним майном підлягає тимчасовому обмеженню , у зв`язку з чим клопотання дізнавача про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36,131-132,170-173,309-310,369,371-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СД відділення поліції №3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 ,про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000008, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, відомості про який 06.01.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити.

Накласти арешт, у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження майном, яке було виявлено та тимчасово вилучено під час проведення огляду від 05.01.2025, а саме, на посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.09.2024.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_1

04.02.2025