Справа № 751/1931/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/1016/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові у порядку апеляційного розгляду матеріали судового провадження у кримінальному провадженні № 0000087 від 24.05.2022 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2024 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 02.02.2025 року без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд обґрунтував свої висновки тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставами для обрання та в подальшому неодноразового продовження такого запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу щодо нього про продовження строку тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом, у порушення вимог КПК України, практики ЄСПЛ та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не враховано всі обставини, які вказують на можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки прокурором не наведено жодного прямого доказу існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що ЄСПЛ неодноразово у рішеннях вказував, що ризик переховування через тяжкість можливого покарання не може бути абстрактним і без доведеності не може стати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, крім того, ризик переховування спростовується введеним в Україні воєнним станом та забороною чоловікам на виїзд із країни.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений подав письмові пояснення, в яких вказує про порушення його права на захист судом першої інстанції, оскільки суд, під час розгляду клопотання прокурора, проігнорував його клопотання про відмову від захисника, хоча мав його розглянути першочергово.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого з викладених підстав, думку прокурора, який заперечував доводам апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді Деснянського районного суду м. Чернігова перебуває кримінальне провадження №0000087 від 24.05.2022 року щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1, ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.06.2023 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.10.2024 до 16.12.2024 року.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, прокурором було подано до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За змістом ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд І інстанції, вислухавши думки учасників судового розгляду, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , так як ризики, які були підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду І інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на більш м`який.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання його під вартою, у тому числі і за станом здоров`я, матеріали судового провадження не містять.

Посилання в апеляційній скарзі та доповненнях до неї на відсутність належних доказів, які б підтверджували ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції і викладені у судовому рішенні.

При цьому судом враховані положення як Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і правові позиції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, на підставі чого суд дійшов обґрунтованих висновків про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів апеляційного суду вважає неспроможними.

Порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист з підстав, викладених ним у письмових поясненнях, колегія суддів не вбачає. При цьому враховується, що у суді апеляційної інстанції його інтереси представляє той самий захисник ОСОБА_7 , призначений за його клопотанням з числа захисників центру з надання безоплатної правової допомоги, і на питання суду ОСОБА_8 повідомив, що не відмовляється від послуг цього адвоката.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 із доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4