УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року

м. Київ

Справа № 725/4942/24

Провадження № 51-534ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 січня

2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 20 листопада 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк покарання вирішено рахувати з моменту затримання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Згідно з вироком ОСОБА_5 18 лютого 2024 року, близько 01:00, за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 під час спільного вживання алкогольних напоїв разом із ОСОБА_6 в ході словесної суперечки з останнім, яка в подальшому переросла в бійку, почав наносити йому удари руками по голові та тулубу, після чого, переслідуючи мету направлену на умисне позбавлення життя останнього, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді смерті останнього, взявши до рук ножа, наніс ОСОБА_6 один удар в область грудної клітки зліва та один удар в область правової лопатки, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в тому числі й тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий помер.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 08 січня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Вказує, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на захист від побоїв у своїй домівці, а тому були вчинені в стані необхідної оборони й не можуть тягнути за собою притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначає, що судами не було надано належної правової оцінки твердженням сторони захисту щодо необхідної оборони ОСОБА_5 від протиправних дій потерпілого.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо правильності встановлення фактичних обставин справи у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів касаційної скарги захисника про перебування засудженого ОСОБА_5 у стані необхідної оборони і неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, то вони не вбачаються обґрунтованими.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають оцінюватися на загальних підставах.

Питання перебування ОСОБА_5 у стані необхідної оборони, а також можливе перевищення меж необхідної оборони, були предметом перевірки апеляційного суду, який у своїй ухвалі, спростовуючи доводи сторони захисту, послався на показання самого засудженого, який показав що між ним та потерпілим ОСОБА_6 був словесний конфлікт під час спільного вживання алкоголю, який переріс у бійку. Також засуджений визнав, що під час бійки він схопив ніж і завдав ним потерпілому удар в район живота, після чого потерпілий розвернувся, а ОСОБА_5 завдав ножем ще один удар в спину.

Також суд послався на показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , які були очевидцями конфлікту і повідомили, що під час бійки потерпілий не застосовував будь-яких сторонніх предметів, не погрожував обвинуваченому, конфлікт був звичайним побутовим конфліктом, обвинувачений на допомогу не кликав, не попереджав потерпілого, що він застосує ніж, якщо той не припинить бійку; бійка була обопільна, й в ході неї обвинувачений та потерпілий сходилися та розходилися, наносили один одному тілесні ушкодження, будь-якої загрози для життя учасників бійки не було.

Враховуючи конкретні встановлені судом фактичні обставини справи, показання самого обвинуваченого, потерпілої і свідка, які були очевидцями конфлікту; знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого; той факт, що останній завдав ще одного удару ножем в спину потерпілого, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що умисел ОСОБА_5 був направлений саме на заподіяння смерті ОСОБА_6 , тому його діяння правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того, суди обох інстанцій обґрунтовано зазначають, що в матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про бажання ОСОБА_5 надати медичну допомогу потерпілому або викликати медичних працівників.

Апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг захисника та засудженого й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 08 січня 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3