Номер провадження:1-кп/521/1750/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2024 року м.Одеса
В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження, судом розпочато судовий розгляд.
Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Захисник та обвинувачений заперечували проти клопотання прокурора, зазначивши, що обвинувачений раніше не судимий, наведені ризики є лише припущенням. Обвинувачений має ряд захворювань, стан його здоров`я погіршується, також сторона захисту просила врахувати, що обвинувачений був дитиною, позбавленою батківського піклування, має тітку в м.Одеса, яка має намір надати останньому місце проживання та забезпечити роботою, тому просили змінити запобіжний захід на домашній арешт або зменшити розмір застави, який є непомірним для родичів обвинуваченого.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до нгаступного висновку.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.
Під час розгляду питання доцільності продовження дії запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК. Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років, раніше не судимий, офіційно не працює, а тому обвинувачений, для якого настання вказаних наслідків є небажаним, може вдатися до спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність постійного місця проживання у обвинуваченого не може виключити ризику його ухилення від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, може вчинити інший злочин.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, тому суд відхиляє посилання сторони захисту на недоведеність ризиків стороною обвинувачення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження дії застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можна дійти висновку про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків та відсутні підстави для обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Жодного медичного висновку стосовно обвинуваченого, що останній не може за станом здоров`я перебувати під вартою, суду не надано, тому суд відхиляє посилання сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого, як підстави для зміни запобіжного заходу.
Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті згідно приписів ч.3 ст.183 КПК України.
На стадії досудового розслідування до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302800 гривень, який був дієвим важелем для процесуального впливу на поведінку останнього. На час розгляду клопотання прокуора обвинваченим або іншими особами застава не була внесена. В судовому засіданні строна захисту зазначила, що розмір застави є непомірним для родини обвинуваченого.
Разом з тим, варто зазначити, що безальтернативність застосування запобіжного заходу у справах може нести в собі ризики порушення прав людини.
Суд приходить до висновку, що доводи захисника обвнуваченого про зменшення розміру застави з метою визначення альтернативного застосування запобіжного заходу із врахуваннмя особи обвинуваченого, у якого наявні родичи, місце проживання в м.Одеса та можливість працевлаштування, відсутність судимостей, який вже тривалий час перебуває під вартою, заслуговують на увагу. При цьому суд не знаходить підстав щодо обрання бйльш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого.
Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою.
Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
Таким чином, враховуючи наведені вимоги законодавства та особу обвинуваченого, ту обставину, що у кримінальному провадженні здійснюється судовий розгляд, а тому ризикі які мали місце під час обрання запобіжного заходу, хоча не зникли у повному обсязі, але зменшилися, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, соціальне становище та майновий стан обвинуваченого, тяжкості можливого покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про можлитвість зменшення розміру застави у межах, встановлених вимогами ч.5 ст.182 КПК України та визначити розмір застави обвинуваченому як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 242240 гривень є достатньою.
Керуючись ст.ст. 331, 176,177, 183, 193,194, 196,198 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 21 лютого 2025 року включно.
Зменшити розмір раніше визначеної застави та визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Обвинувачений ОСОБА_4 з дня визначення судом розміру застави може внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.
За умови внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.194 КПК України будуть покладені обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися з міста проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; заборонити спілкуватися зі свідками та учасниками кримінального провадження.
Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.
Ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1