Справа № 626/1073/25
Провадження № 1-кс/626/629/2025
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

21 квітня 2025 року м. Красноград

Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділення №2 СВ Берестинського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Берестинської окружної прокуратури в рамках кримінального провадження за № 0000266 від 13.03.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Піщанка Красноградського району Харківської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючий, раніше засуджений: 1) 26.01.2021 Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців; 08.04.2021 прибув до Олексіївської ВК Харківської області (№ 25), звільнений 08.06.2023 по відбуттю строку покарання; 2) 18.10.2023 Красноградським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік; 3) 19.02.2024 Красноградським районним судом Харківської області за ч.4 ст.185, ст.71, ст.72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці,

- який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до поданого клопотання 12.03.2025 до ВП № 1 Берестинського РВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 12.03.2025 близько 21:00 год. в с. Бесарабівка Берестинського району Харківської області невідома особа незаконно заволоділа його транспортним засобом ВАЗ-2121, державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, 13.03.2025 внесено до ЄРДР відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України за № 0000266. Попередня правова кваліфікація визначена за ч. 1 ст. 289 КК України. В подальшому кримінальне провадження було перекваліфіковане з ч. 1 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено наступне 12.03.2025 близько 21:00 години ОСОБА_4 побачив біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , припаркований транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «2121», державний номерний знак «у НОМЕР_2 », білого кольору, та вирішив ним протиправно заволодіти для використання у своїх особистих цілях.

12.03.2025 близько 21:00 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій раптово виниклий умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з метою заволодіння транспортним засобом, на який не мав жодних прав, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2121», державний номерний знак «у НОМЕР_2 », білого кольору, 1990 року випуску, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , та через незамкнені водійські дверцята без дозволу власника проник всередину, після чого за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, запустив двигун та незаконно заволодів транспортним засобом, поїхавши від вказаного домоволодіння по вулиці Половка на околицю села Бесарабівка Берестинського району Харківської області.

Керуючи вказаним транспортним засобом, під час руху по вулиці Половка в селі Бесарабівка Берестинського району Харківської області, ОСОБА_4 не впорався з керуванням та допустив зіткнення викраденого транспортного засобу з електричною опорою № 4 (поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 ), з подальшим перекиданням автомобіля. Після ДТП ОСОБА_4 з місця події зник.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

21.04.2025 ОСОБА_4 , відповідно до ст. 276 КПК України, за наявності достатніх доказів у вчиненні кримінального правопорушення, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується:

-відомостями зафіксованими в протоколі огляду місця події від 12.03.2025 в с. Бесарабівка Берестинського р-ну Харківської обл.,

-висновком експерта № СЕ-19/121-25/8040-БД від 08.04.2025

-висновком експерта № 12-14/28-КР/25 від 31.03.2025

-Постановою Кегичівського районного суду Харківської області № 624/316/25 від 04.04.2025.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ґрунтується на тому, що підозрюваний ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин, може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду за межі Берестинського району чи Харківської області з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки проживає за даною адресою тимчасово та постійно місця проживання немає, будинок за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстрований ОСОБА_4 зруйнований, таким чином переховуватись від органу досудового розслідування та суду;

2)Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливість скоєння нового злочину.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 , встановлено, що останній не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, офіційних доходів, раніше судимий за злочини проти власності, має не зняту та не погашену у встановлений законом порядку судимість.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, необхідно брати до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину, може вдатися до відповідних дій.

Кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_4 відноситьсь до тяжків злочинів, за яке передбачене покарання від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такого.

Перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження, дослідивши докази та додатки по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши думку прокурора, який підтримав вказане клопотання, пославшись на доводи та факти викладені в ньому, думку самого підозрюваного та його захисника, які просили обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, думку захисника, який теж просив обрати його підзахисному міру запобіжного заходу у вигляду домашнього арешту, слідчий суддя приходить до наступного.

Під час розгляду клопотання було встановлено вагомість наявних доказів, що на даний час ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.289 КК України, а саме наявними доказами, переліченими в клопотанні.

При обранні міри запобіжного суд вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може:

1)Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ґрунтується на тому, що підозрюваний ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин, може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду за межі Берестинського району чи Харківської області з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому суд зауважує, що відповідно до пояснень підозрюваного, з 13.03.2025 року і по дату розгляду клопотання, працівники поліції більше 10 разів викликали його для проведення певних процесуальних дій в телефонному режимі і він постійно прибував, на вручення підозри та обрання міри запобіжного заходу він також прибув самостійно за телефонним викликом.

2)Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливість скоєння нового злочину.

Таким чином при вирішенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 офіційно не одружений, працює по найму, підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, у зв`язку з чим, знаходячись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування, або суду, вплинути на свідків, або вчинити інший злочин, в зв`язку з чим з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, йому необхідно обрати міру запобіжного заходу.

При цьому відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

5. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В ході дослідження даних про особу підозрюваної встановлено, що він раніше судимий, на даний час не працює, однак підробляє по найму, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце реєстрації та проживання, будь-яких негативних характеристик на підозрюваного, в матеріалах клопотання не мається.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти («В. проти Швейцарії» (W v Switzerland), 14379/88, 26.01.1993). В своєму рішенні у справі «Адамяк проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03, 19.12.2006) Суд нагадує, що в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п.9 ч.1 ст.178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Також слідчий суддя(суд), суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.1098 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК, слідчий судця, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України», від 5.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п.1 ст.5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

Крім того, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Поряд з цим, відповідно до матеріалів справи та пояснень підозрюваного ОСОБА_4 у нього мається неповнолітня дитина, підробляє по найму, намагається компенсувати заподіяну шкоду потерпілому.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням положень ч.4 ст.194 КПК України приходить до висновку про можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, що може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином слідчий суддя вважає за можливо обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 фактично на даний час проживає за адресою: в АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим домашній арешт обертається за місцем його мешкання.

Крім того, щоб не обмежувати вільне пересування підозрюваного цілодобово, оскільки останній має намір працевлаштуватися та для можливості підтримувати свою життєдіяльність та забезпечувати членів своєї сім`ї, слідчий суддя вважає на можливе обрати домашній арешт у певний період доби.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 205 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника відділення №2 СВ Берестинського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000266 від 13.03.2025 року за ч.2 ст.289 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин даної справи;

- в період з 22-ї години до 06-ї години не залишати місце фактичного проживанняза адресою: АДРЕСА_2 , протягом строку дії даної ухвали.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_4 ухвали суду, покласти Берестинський РВП ГУНП в Харківській області.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців з дня її винесення, тобто діє до 21 червня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Після проголошення даної ухвали, підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язаний невідкладно з`явитися до відповідальної особи органів внутрішніх справ для постановлення на облік.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Красноградського районного суду ОСОБА_1