Справа № 216/7049/24
провадження 1-кп/216/406/25
УХВАЛА

іменем України

23 січня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000539 від 05.07.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малин, Малинського району, Житомирської області, громадянина України, має вищу освіту, одружений, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, інвалід ІІ групи, перебував на посаді начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «полковник», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України,-

у с т а н о в и в:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000539 від 05.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2КК України.

23 січня 2025 року в судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби, у зв`язку наміром працевлаштуватися ОСОБА_4 .

1. Зміст клопотання, що розглядається.

Клопотання сторони захисту обґрунтовано тим, що провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальна справа №216/7049/24 по обвинуваченню ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 від 05.07.2024 року, за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28, ч. 2 ст.369-2 КК України.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2024 року продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання, а саме заборонено обвинуваченому залишати житло без дозволу суду, строком на два місяці, тобто до 06 лютого 2025 року (включно). На сьогоднішній день ОСОБА_4 має бажання працевлаштуватись на посаді менеджера з продажу та поставки товарів, як найманий працівник до ПП «HI-КА», що підтверджується гарантійним листом № 46 від 16.01.2025 року, згідно з якоим директор ПП «HI-КА» ОСОБА_8 готовий взяти на посаду менеджера ОСОБА_4 з графіком роботи з 8.00 до 17.00 години, перерва на обід з 13.00 до 14.00 з понеділка по п`ятницю включно. Однак, наразі застосування до ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту позбавляє його можливості реалізувати своє конституційне право на працевлаштування.

Також просить суд врахувати, що кримінальне провадження відкрите ще 06.03.2023 року, ОСОБА_4 , знаючи про провадження, нікуди не зникав, не ухилявся та мав бездоганну процесуальну поведінку вже 2 роки з моменту відкриття провадження, а досудове слідство вже завершене, вважає, що станом на даний час, зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, та виникли підстави для зміни умов застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме застосування до нього домашнього арешту у вільний від роботи час.

Посилаючись на викладене, а також, на те що станом на даний час, зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, захисник вважає, що виникли підстави для зміни умов застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме застосування до нього домашнього арешту у вільний від роботи час.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 заперечував, просив не змінювати обвинуваченому ОСОБА_4 обраний раніше запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 за узгодженою із ОСОБА_4 підтримали заявлене захисником клопотання, просили його задовольнити.

3. Мотиви та оцінка суду

3.1. Підстави для заміни запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК України захисник обвинуваченого, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Згідно із ч. 4 цієї статті таке клопотання розглядається судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Статтею 181 КПК визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

При цьому цілодобовий домашній арешт, є найсуворішим запобіжним заходом після тримання під вартою, має найбільші обмеження щодо прав людини.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому слідчий суддя не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу досудового розслідування.

Тому, при розгляді питання про зміну запобіжного заходу суд має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про наявність обґрунтованої підозри або свідчать про зміну, зменшення чи збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу, або не були відомі суду.

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000539 від 05.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 08 жовтня 2024 року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Щодо посилання сторони захисту, на відсутність доказів на обґрунтування підозри та невірної кваліфікації дій підзахисного, суд зазначає, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Окрім того, на теперішній час, ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого, а обґрунтованість повідомленої йому підозри неодноразово перевірялась слідчими суддями та судом апеляційної інстанції під час застосування та продовження запобіжного заходу на стаді досудового розслідування.

Відсутність у суду повноважень на дослідження та оцінку доказів на стадії підготовчого судового засідання не свідчить про відсутність обґрунтованої підозри.

3.3. Наявність ризиків

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні захисник ОСОБА_5 вказує, що на сьогоднішній день зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, ОСОБА_4 не мав та не має наміру переховуватися від суду, а ризики впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню зі спливом значного часу перебування під цілодобовим домашнім арештом, значно зменшились.

Разом з тим, суд з вказаним твердженням сторони захисту не погоджується з огляду на наступне.

3.3.1. Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, відомостей про наявність обставин, що суттєво зменшують вказаний ризик (значне погіршення стану здоров`я, зміна рівня міцності соціальних зв`язків, тощо) суду не надано.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцними, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду.

3.3.2. З огляду не те, що свідки у вказаному кримінальному провадженні судом не допитані, згідно запропонованого стороною захисту та встановленого судом порядку, допит свідків буде проведено після дослідження письмових, відео та аудео доказів, обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання свідків, ризик вчинення обвинуваченим спроб неправомірного впливу на свідків з метою надання необхідних йому показів в майбутньому є актуальним та не зменьшився.

3.3.3 На думку суду ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється зберігає свою актуальність та не зменьшився.

Стороною обвинувачення під час розгляду клопотань про продовження запобіжного заходу було надано відомості щодо інших проявів імовірної девіантної поведінки ОСОБА_4 та пред`явлення йому обвинувачення у іншому кримінальному провадженні, відомостей на спростування вказаних обставин (виправдувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження, тощо) суду не надано.

3.4. Щодо пропорційності застосованого запобіжного заходу.

З урахуванням того, що попереднє ув`язнення, так і цілодобовий домашній арешт є різними формами позбавлення свободи (ув`язнення), однак до них мають застосовуватися однакові критерії незалежно від місця, де особу тримають - під вартою або під домашнім арештом (див. рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджи проти Республіки Молдова», п. 111 - 112), відповідно, згідно ч. 1 ст. 183 КПК, цей захід є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення, яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим, відповідно до п. 4 рішення КС України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019.

Конституційний Суд у рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009 висловив позицію, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того суд враховує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що закріплено ст. 43 Конституції України.

Так, у своєму клопотанні захисник зазначає, що ОСОБА_4 має бажання працевлаштуватись на посаді менеджера з продажу та поставки товарів, як найманий працівник до ПП «HI-КА», що підтверджується гарантійним листом № 46 від 16.01.2025 року, згідно якого директор ПП «HI-КА» ОСОБА_8 готовий взяти на посаду менеджера ОСОБА_4 з графіком роботи з 8.00 до 17.00 години, перерва на обід з 13.00 до 14.00 з понеділка по п`ятницю включно. Однак, наразі застосування до ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту позбавляє його можливості реалізувати своє конституційне право на працевлаштування.

В цій ситуації суд, з огляду на викладене та у ракурсі установлених фактичних обставин в поєднанні з даними наведеними стороною захисту про особу обвинуваченого, уважає, що, на даному етапі кримінального провадження, у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме: цілодобово у суботу та неділю, у понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю - з 18.00 до 07.00 наступної доби, з урахуванням часу на дорогу до місця роботи, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти встановленим ризикам з числа передбачені ст. 177 КПК.

Це обмеження в даній справі, за встановленої в обвинувальному акті моделі вчинення злочинів та наведених про особу обвинуваченого відомостей, на переконання суду, саме на цій стадії процесу, відповідає вимозі абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 рішення КСУ від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009. Потреба в такому заході щодо нього, зокрема є дійсною не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з його особою, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та характером висунутого обвинувачення.

Вказаний захід, щодо визначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби надасть змогу обвинуваченому ОСОБА_4 реалізувати своє право на працю, про яке порушувала питання сторона захисту у своєму клопотанні.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає, що домашній арешт у певний період доби, однак з покладенням на останнього зобов`язань визначених ч. 5 ст. 194 того ж Кодексу, у поєднанні з даними про особу обвинуваченого, буде спроможний убезпечити настання у провадженні обставин визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно, клопотання захисника ОСОБА_5 слід задовольнити частково.

Також, у порядку речення 1 ч. 5 ст. 194 КПК України суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду в межах строку дії заходу забезпечення кримінального провадження - домашнього арешту, тобто до 06 лютого 2025 року.

Крім того, оскільки положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ, судом враховується цей фактор, і виходячи з положень ч. 1 ст. 534 КПК, визначається/вказується, що запобіжний захід у відношенні обвинуваченого діє у межах визначених судом, однак за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 184, 181, 194, 196, 197, 199, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

постановив :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме в частині покладеного обов`язку цілодобово не залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши обвинуваченому цілодобово залишати житло без дозволу суду у суботу та неділю, у понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю - заборонити залишати житло з 18.00 до 07.00 наступної доби без дозволу суду в межах строку дії застосованого запобіжного заходу тобто до 06 лютого 2025 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення строку дії запобіжного заходу, такі обов`язки:

- прибувати по першому виклику до суду на визначений час.

- не відлучатися з місця проживання АДРЕСА_2 цілодобово без дозволу суду у суботу та неділю, у понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю - заборонити залишати житло з 18.00 до 07.00 наступної доби.

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0000539, зазначеними у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

- носити електронний засіб контролю.

Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу направити для виконання до ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії ухвали до 06 лютого 2025 року (включно).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 27 січня 2025 року о 16-40 год. в залі судових засідань у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_9