Житомирський апеляційний суд
Справа №275/741/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/387/25
Категорія ч.3 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.11.2024 відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, освіта середня, не працюючого, розлученого, на утримані неповнолітніх дітей не має, депутатом та особою з інвалідністю не являється, зареєстрованого за адресою: м. Світлодарськ Донецької області, адреса проживання як внутрішньо переміщено особи - АДРЕСА_1 ; тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення із 20.03.2024 включно по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.03.2024 у виді заборони відчуження, розпорядження та користування майном на: змив з керма та змив з коробки передач, блокнот чорного кольору; мобільний телефон марки «TECNO» моделі BL-5CAT, мобільний телефон марки «Sigma» червоного кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi», - скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_7 тимчасово проживав за згодою власника ОСОБА_9 в будинку останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

20.03.2024 в нічний час, точної години не встановлено, у ОСОБА_7 , який перебував на території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Pathfinder» 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав потерпілому ОСОБА_9 на праві власності.

У вказаний день та час, реалізовуючи свій злочинний протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, діючи умисно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 взяв ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію вище вказаного транспортного засобу та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає відкрив ключем двері автомобіля «NissanPathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 , завів його двигун і, не маючи ані дійсного, ані уявного права на його керування, поїхав з вулиці Іванофранківська смт.Брусилів, Брусилівської ОТГ, Житомирського району, Житомирської області в напрямку м. Ромни, Сумської області, де і був затриманий того ж дня.

Таким чином ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем марки «NissanPathfinder» 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого становить 578 164, 00 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів та який належав потерпілому ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, як незаконний, а своїм рішенням закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу його підзахисного кримінального правопорушення.

Посилається на те, що суд першої інстанції вдавшись до невірної оцінки доказів, та ухвалив незаконний вирок.

При цьому, зазначає, що вину у вчиненні вище вказаного правопорушення обвинувачений не визнає і зазначає, що проживав у ОСОБА_10 і з того часу постійно користувався даним автомобілем з дозволу останнього, при цьому свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу завжди знаходилося при ньому і будь-яких обмежень щодо використання даного автомобіля потерпілий йому не пред`являв. До того ж, навіть була усна домовленість із сином потерпілого ОСОБА_9 про оренду даного автомобіля за 6000 гривень в місяць, однак письмово оформити таку оренду в нотаріуса не вдалося через недійсність паспорта в ОСОБА_7 та відсутність у нього посвідчення водія, що стало перепоною для оформлення договору страхування даного автомобіля, що підтверджується показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Вказує, що в Сумську область останній їздив з метою пошуків роботи і вже повертався назад в смт. Брусилів до ОСОБА_9 коли був затриманий поліцейськими, викладене підтверджується показами свідка ОСОБА_13 та рапортом поліцейських. Також, ОСОБА_7 здійснював догляд за ОСОБА_9 , оскільки той через свій похилий вік та стан здоров`я потребував сторонньої допомоги, що підтверджується показами потерпілої ОСОБА_14 та більшості свідків, що були допитані в залі судового засідання. При цьому, ОСОБА_7 постійно купляв продукти харчування для ОСОБА_9 в магазині «Смак», який знаходиться в смт. Брусилів на Одеському масиві, що підтверджується показами свідка ОСОБА_15 . Також, коли ОСОБА_9 перебував у Брусилівській лікарні, ОСОБА_7 також доглядав за ним, щоденно навідував його там, використовуючи даний автомобіль, що підтверджується показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Таким чином, під час проживання у потерпілого ОСОБА_9 , а саме з листопада 2023 року до 20 березня 2024 року, коли ОСОБА_7 був затриманий поліцією, фактично автомобілем користувався лише він, оскільки потерпілий ОСОБА_9 через свій стан здоров`я та позбавлення права на керування транспортними засобами не міг керувати даним автомобілем, що підтверджується показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , а також показами самого потерпілого ОСОБА_9 , які він надавав під час проведення слідчого експерименту з його участю, при цьому останній також повідомив що техпаспорт за автомобіль він передав ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_7 використовував даний автомобіль не лише в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , а і в своїх приватних інтересах, зокрема, в грудні 2023 року ОСОБА_7 на автомобілі потерпілого ОСОБА_9 їздив на гастролі сам на три тижні, що підтверджується показами потерпілої ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , копією постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху.

Вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України і його винуватість стороною обвинувачення не доведена поза розумним сумнівом.

Зазначає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній такий елемент складу кримінального правопорушення як вина, оскільки він використовував автомобіль потерпілого ОСОБА_9 постійно, щодня, протягом тривалого часу, майже чотирьох місяців, як в інтересах потерпілого так і в приватних інтересах, при цьому потерпілий ОСОБА_9 не вимагав від ОСОБА_7 отримувати щоденний дозвіл на використання його автомобіля.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 прокурором Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_20 подані письмові заперечення в яких остання просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції, залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , щодо неналежної оцінки зібраних у кримінальному провадженні доказів вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження, а вирок суду відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, прийшов до обґрунтованих висновків, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд, з`ясувавши передбачені ст.91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, за який його засуджено.

До такого висновку суд дійшов зокрема на підставі показань потерпілої ОСОБА_14 , яка будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що дійсно тривалий час знає ОСОБА_7 по спільній діяльності. Восени 2023 року він був на гастролях в Брусилові та зустрівся з ОСОБА_9 , у якого став проживати. З того часу ОСОБА_7 допомагав доглядати батька, зв`язувався з нею та братом з цих питань. Також у ОСОБА_9 оселилася знайома ОСОБА_7 ОСОБА_21 з дітьми, але виїхала за кілька днів до події 20.03.2023. Вказала, що не була біля батька при події злочину, 20.03.2024 їй телефонував батько й сказав, що ОСОБА_22 забрав речі та авто (Ніссан), батько був дуже засмучений, плакав. Потім зізвонювалась з ОСОБА_7 та дізналась, що авто й ОСОБА_7 були затримані в Сумській області. Після того приїздила до батька, подія угону його дуже засмучувала та підкосила, потім батько помер, після 20.03. і до смерті не змінив ставлення до події як до угону авто. Щодо дозволів на керування авто на ОСОБА_7 нічого не знає, рядом питань щодо майна батька займався її брат, він за кордоном. Також потерпіла вказала, що ОСОБА_7 раніше висловлювався, що має намір виїхати додому на окуповану територію, так як їй, відомо, що там знаходяться всі близько родичі останнього. Претензій до ОСОБА_7 не має.

Так, аналізуючи покази потерпілої, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх допустимими та достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими, безпосередньо дослідженими судом з наступними доказами:

- показами свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що ОСОБА_9 лікувався в Брусилівській лікарні з діагнозом цироз печінки та іншими захворювання, на лікування його привозив ОСОБА_7 , вони між собою гарно спілкувались, інших родичів ОСОБА_9 не бачила в лікарні, ОСОБА_7 приїздив на сірому джипі, купував ліки;

- показами свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що працює в ВП № 2 Житомирського РУП, пам`ятає, що зранку 20.03.2024 надійшло повідомлення про угон авто, було оголошено розшук, цей автомобіль зранку того ж дня було затримано в м.Ромни. Коли десь під обід приїхав на місце затримання дізнався, що водієм був ОСОБА_7 , той дав пояснення, що власник авто ОСОБА_9 дав згоду на користування авто. Авто доставили в Коростишів на штраф майданчик. На лінію 102 дзвонив сам ОСОБА_9 . У авто були якісь речі матраци, інструменти, посуд. ОСОБА_7 пояснював, що гастролює, тому перевозив свої речі на нове місце діяльності, в Ромнах був бо домовлявся за гастролі цирку;

- показами свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що пам`ятає, як ОСОБА_9 лежав у лікарні, ОСОБА_7 приходив до нього часто, піклувався, це було десь в січні цього року;

- показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що знає ОСОБА_9 десь 14 років, з ОСОБА_24 познайомився десь літом 2023 року, коли його цирк стояв у с.Морозівка. Сказав, що відносини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спочатку убили хороші, потім ОСОБА_9 жалівся, що боїться ОСОБА_7 19.03.2024 він та ОСОБА_25 з ОСОБА_24 зустрілися біля нотаріуса в центрі ОСОБА_26 , потім всі разом поїхали до ОСОБА_27 додому. Там ОСОБА_7 вчинив конфлікт, розбив пляшку горілки, ОСОБА_25 підставив ножа до горла, тому ОСОБА_27 викликав поліцію. Після цього ОСОБА_24 на авто ОСОБА_25 поїхав додому, приїхала поліція та завезла ОСОБА_25 до дому, склали матеріали на ОСОБА_7 . Наступного дня заїхав зранку до ОСОБА_25 , той сказав, що ОСОБА_24 угнав авто, тоді ж ОСОБА_25 викликав поліцію, потім приїхала слідча все оформлювати. Вказав, що вони іноді вживали алкоголь з ОСОБА_25 , потім ОСОБА_7 , перешкоджав цьому, поселив квартирантку, яка мала доглядати ОСОБА_25 . Знає, що син ОСОБА_25 дозволяв брати авто, але чи була така згода ОСОБА_25 на 20.03.2024 не знає. Вказав, що ОСОБА_25 жалівся на ОСОБА_24 , бо той підбив його продати будинок, іноді міг вдарити. Як ОСОБА_24 та ОСОБА_25 спілкувались по телефону 20.03.2024 не чув, дзвонив у поліцію та заяву писав сам ОСОБА_25 . До того ОСОБА_24 їздив на авто, потерпілий дозволяв. Також ОСОБА_25 жалівся свідку, що ОСОБА_7 зняв кошти з депозиту, забрав гроші та речі. Десь через місяць ОСОБА_25 помер, він дуже ображався на ОСОБА_7 за ту подію. ОСОБА_25 на авто сам не їздив, бо був позбавлений прав, іноді їздив на таксі;

- показами свідка ОСОБА_19 , який повідомив, що 20.03.2024 близько 06 години ранку його розбудила мати та повідомила, що їй телефонував ОСОБА_9 , який повідомив, що ОСОБА_7 викрав у нього автомобіль та речі і попросив щоб до нього прийшов ОСОБА_28 . Коли свідок до нього прийшов, то побачив, що на території домоволодіння відсутній автомобіль «Нісан», який належить ОСОБА_9 . При спілкуванні ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_7 викрав у нього автомобіль та поїхав у невідомому напрямі. Після цього, близько 08 години ранку до ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 і запитав як справи. Потім ОСОБА_9 запитав у нього де його транспортний засіб на, що ОСОБА_7 повідомив, що знаходиться в Житомирі по справах та після 12 години повернеться. На той час ОСОБА_9 вже викликав працівників поліції. Вказав, що ОСОБА_9 повідомляв працівникам поліції, що дозволу на користування автомобілем не давав в присутності свідка ОСОБА_9 написав заяву про злочину;

- показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що працює з сином ОСОБА_9 ОСОБА_29 , потерпілого знає давно, так як часто йому додому привозив продукти харчування. З 2023 року у ОСОБА_9 жив ОСОБА_7 , який за ним доглядав та користувався автомобілем Ніссан по усній домовленості. Про угон вказаного автомобіля дізнався від ОСОБА_29 і ОСОБА_14 , які йому казали, що телефонував батько і сказав, ОСОБА_7 викрав у нього автомобіль і речі та поїхав в невідомому напрямі. Потім йому потерпілий особисто казав, що не давав дозволу ОСОБА_7 їхати в Сумську область. Також свідку ОСОБА_9 казав, що ОСОБА_7 його іноді ображав;

- показами свідка ОСОБА_30 , який пояснив, що живе по сусідству з ОСОБА_9 особисто з ним не товаришував, з 2023 року у потерпілого проживав чоловік на ім`я ОСОБА_31 , чого він там проживав йому не відомо. В березні місяці дізнався від сусідів, що ОСОБА_7 викрав авто у ОСОБА_9 ;

- показами свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що перебувала у дружніх відносинах з ОСОБА_9 та ходили в гості один до одного. Потім у потерпілого з 2023 року став проживати ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_9 лежав в лікарні вона разом з ОСОБА_7 їздили його провідувати. Після цього, у березні 2024 року зранку свідку зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що ОСОБА_7 у нього викрав автомобіль та речі і поїхав у невідомому напрямку. При цьому ОСОБА_9 був дуже схвильований. Після дзвінка вона розбудила сина, так як це було близько 06 ранку, і він пішов до ОСОБА_9 ;

- показами свідка ОСОБА_32 , яка пояснила, що працює у міському будинку культури в м. Ромни на посаді виконуючого обов`язки директора, обвинуваченого не знає та він до неї не дзвонив і не приїздив, щоб домовитися про гастролі. Афіши про цирк у березні 2024 року не бачила;

- показами свідка ОСОБА_33 , яка пояснила, що працює у міському будинку культури в м. Ромни на посаді тех. працівника, обвинуваченого не знає та він до неї не дзвонив і не приїздив, щоб домовитися про гастролі. Афіши про цирк у березні 2024 року не бачила, на роботу приходить з 8 годин, не уповноважена домовлятися за гастролі;

- показами свідка ОСОБА_34 , яка пояснила, що працює на посаді дільничного в СПД №1 ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. 19.03.2024 року о 17:17 надійшов виклик від ОСОБА_12 про те, що за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_7 вчиняє неправомірні дії відносно заявника. Вона разом із ОСОБА_35 , на службовому автомобілі приїхали за вказаною адресою. Із даного подвір`я вийшов заявник ОСОБА_12 та ОСОБА_9 . При спілкуванні із останніми було встановлено, що ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпивали на території даного домоволодіння спиртні напої. В ході розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт під час якого ОСОБА_7 висловлювався в бік заявника нецензурною лайкою. В ході розмови також було встановлено, що ОСОБА_7 сів у автомобіль марки «Нісан» та поїхав до будинку ОСОБА_9 де останній проживає протягом останніх місяців разом із власником даного будинку. Чому ОСОБА_7 як їхав до дому не забрав самого ОСОБА_9 їй не відомо. Потім вони посадили ОСОБА_9 до службового автомобіля та поїхали до місця проживання ОСОБА_9 , де останній вийшов із автомобіля та підійшов до будинку. Вхідні двері були зачинені, автомобіль марки «Нісан» знаходився поруч із подвір`ям. З будинку вийшов ОСОБА_36 , поспілкувавшись із яким, на останнього було складено адміністративний протокол за ст.173 КУпАП;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працює в магазині «Смак» в с. Брусилів до останнього часто приїздив ОСОБА_9 і ОСОБА_7 купували продукти харчування, спиртні напої обвинувачений казав, що проживає в ОСОБА_25 та допомагає йому продавати речі;

- показами свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що працює на посаді інспектора СРПП Роменського РВП ГУНП в Сумській області та 20.03.2024 ніс чергування на блокпосту, отримав орієнтування від чергової частини про угон автомобіля «Нісан», який був в подальшому зупинений на блокпості, десь близько 9 години. Водій ОСОБА_24 при спілкуванні не хвилювався, сказав, що користується автомобілем 1 рік, але він на нього не оформлений і довіреності не має, в автомобілі було багато речей, посуд простирадла, тощо. Потім вони викликали слідчого. Автомобіль рухався з м. Ромни в сторону м. Київ. ОСОБА_7 казав, що рухався в Житомирську область, відповідний маршрут був у нього на навігаторі.

При цьому місцевий суд обґрунтовано поставив під сумнів показання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених доказів та такими, що направлені на ухилення від відповідальності за скоєний злочин.

Надаючи оцінку вказаним доказам з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до висновку, що покази потерпілої та свідків не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та у своїй сукупності вказують на причетність ОСОБА_7 до інкримінуємого злочину. Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Вина обвинуваченого також підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмові доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.03.2024 згідно якого ОСОБА_9 особисто повідомив про викрадення транспортного засобу ОСОБА_7 ;

- заявою ОСОБА_9 написану власноручно про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 та про притягнення останнього до відповідальності;

- рапортом про реєстрацію повідомлення на спецлінію «102», згідно якого 20.03.2024 о 6.42 ОСОБА_9 повідомлено про заволодіння транспортним засобом та документами на авто ОСОБА_7 ;

- аудіозаписом розмови ОСОБА_9 з оператором 102. згідно якого ОСОБА_9 повідомлено про заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 о 6.42 20.03.2024;

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , згідно з яким власником автомобіля «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду місця події від 20.03.2024, згідно якого в м.Ромни Сумської області на паркові оглянуто та вилучено транспортний засіб «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- протоколом огляду місця події від 20.03.2024, згідно якого оглянуто транспортний засіб «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 та вилучено свідоцтво про його реєстрацію, речі, які були в автомобілі;

- висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-24/5243=АВ від 08.04.2024, згідно якого вартість автомобіля «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 578 164 грн, тобто його вартість більш як у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян в 2024 році (250 * 1 514 грн = 378 500 грн);

- протоколом огляду аудіозапису від 23.05.2024, згідно якого оглянуто аудіозапис розмови ОСОБА_9 з оператором лінії «102», на якому він повідомив про угон власного авто;

- протоколом огляду предметів від 06.06.2024, згідно якого оглянуто телефон «Самсунг», ОСОБА_18 , з якого встановлено, що ОСОБА_9 телефонував їй зранку 20.03.2024 о 5.11;

- протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_37 , який під відеозапис показав обставини справи, зокрема - де зазвичай знаходився викрадений автомобіль в домоволодінні ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду відеозапису від 07.06.2024, згідно якого оглянуто відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_9 який розповідав в ході допиту про обставини викрадення в нього транспортного засобу ОСОБА_38 , виявлення відсутності машини та речей під ранок 20.03.2024, вказав на відсутність згоди ОСОБА_9 на керування автомобілем 20.03.2024, хоча до того ОСОБА_7 «дозволяв коли треба», та те, що коли ОСОБА_9 набирав ОСОБА_7 зранку 20.03.2024 той не брав слухавку, потім перезвонив; про зникнення документів на авто дізнався вночі, коли не побачив авто в дворі, вказав, що ОСОБА_7 його обманув, «бо не приїхав»;

- протоколом огляду предметів від 22.03.2024, згідно якого ОСОБА_7 добровільно видав банківські карти «Приватбанку», які належать ОСОБА_9 та купюри номіналом 100 доларів США та 500 грн.;

- протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_9 від 29.03.2024, згідно якого останній показав де знаходився автомобіль та речі до викрадення, де зберігав документи на автомобіль;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.06.2024, згідно якого свідок ОСОБА_33 не впізнала ОСОБА_7 (як особу яка приїздила до будинку культури в м. Ромни);

- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 , згідно якого остання на відеозапис розповіла та показала де вона була в день та час коли їй телефонував ОСОБА_9 і повідомив про угон автомобіля ОСОБА_7 , надала свій телефон з зафіксованим дзвінком від потерпілого;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.06.2024, відповідно якого ОСОБА_33 , прибиральниця Будинку культури в м.Ромни, не впізнала ОСОБА_7 ;

Судом першої інстанції також досліджено відомості про смерть ОСОБА_9 та документи на підтвердження процесуального статусу потерпілої ОСОБА_14 .

Крім того, судом першої інстанції також за клопотанням сторони захисту оглянуто речові докази блокнот, вилучений у ОСОБА_7 та два мобільні телефони. Зокрема, в блокноті наявні записи за 2023 рік та попередні періоди з зазначенням дат та коштів, зароблених ОСОБА_7 ( з його слів). В мобільному телефоні наявні записи з вхідними та вихідними дзвінками до ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . 20.03.2024 від ОСОБА_7 , зокрема кілька вихідних дзвінкі ОСОБА_7 . ОСОБА_9 починаючи з 7.15, потім зафіксовано розмову між ними, тривалістю 1.55 о 8.18, далі кілька дзвінків з іншими абонентами і виклик ОСОБА_9 з 9.13, які залишились без відповіді. Також в програмі автонавігації телефона «Ксіомі» наявні пошукові запити, останній з яких «Брусилів».

Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання захисника на відсутність доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінуємого злочину та неналежну оцінку доказів є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими доводи захисника про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній такий елемент складу кримінального правопорушення як вина, оскільки він використовував автомобіль потерпілого ОСОБА_9 постійно, щодня, протягом тривалого часу, майже чотирьох місяців, як в інтересах потерпілого так і в приватних інтересах, при цьому потерпілий ОСОБА_9 не вимагав від ОСОБА_7 отримувати щоденний дозвіл на використання його автомобіля, колегія суддів визнає безпідставним.

Згідно з приміткою до ст.289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона незаконного заволодіння транспортним засобом полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується умисною формою вини, мотив і мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Відповідно до постанови Верховного Суду № 755/16101/16-к від 05.03.2020 заволодіння може бути вчинене таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз. Разом з тим, закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, з моменту встановлення контролю над ним.

Як встановлено місцевим судом, та перевірено апеляційним, що обвинувачений підтвердив, що конкретно з приводу поїздки 20.03.2024 не отримував згоди у власника, оскільки виїхав у нічний час доби, а вечором 19.03.2024 ОСОБА_9 був п`яний.

При цьому, на слідчому експерименті ОСОБА_9 29.03.2024 вказував де саме лежали документи та ключі на автомобіль в ніч на 20.03.2024 та звідки вони зникли. Крім того, свідки ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вказали на погіршення відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в період часу, що передував події злочину, факт конфлікту з ОСОБА_7 19.03.2024, факт складання своїх речей лише в ніч на 20.03.2024 безпосередньо перед поїздкою. Також, при розмові з ОСОБА_9 зранку 20.03.2024 ОСОБА_7 не повідомив, де саме перебуває, вказавши неправдиві відомості про перебування в Житомирській області.

Оцінивши вказані докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про не встановлення наявності в ОСОБА_7 при заволодінні 20.03.2024 транспортним засобом «Nissan Pathfinder» реєстраційний номер НОМЕР_1 будь якої належної згоди від власника транспортного засобу ОСОБА_9 (довіреності, договору оренди чи чітко вираженої згоди власника.

З таким висновком погоджується й колегія суддів.

При цьому, жодних інших доказів надання ОСОБА_9 згоди (в тій чи іншій формі) на користування автомобілем саме 20.03.2024 для поїздки за межі Житомирської області місцевому суду надано не було. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що з часу повідомлення про угон і до своєї смерті ОСОБА_9 вважав ці події угоном та не змінив своєї думки, що підтверджує відсутність його згоди на згадані дії обвинуваченого. Зазначене відповідає і показам потерпілої ОСОБА_14 , яка вказала, що подія угону сильно підкосила ОСОБА_9 , він дійсно оцінював такі дії ОСОБА_7 , як викрадення авто.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання апелянта та обвинуваченого про те, що до події 20.03.2024 ОСОБА_9 не заперечував щодо користування автомобілем ОСОБА_7 , в тому числі для поїздок в інші області в грудні 2023 року, оскільки не спростовують висновок про відсутність згоди власника на заволодіння й користування автомобілем саме 20.03.2024. Апеляційний суд зазначає, що попередня згода власника на періодичне користування автомобілем не є тотожною постійному дозволу на його використання в подальшому у даному випадку на заволодіння ним в ніч на 20.03.2024.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений їздив в Сумську область з метою пошуків роботи і вже повертався назад в смт. Брусилів до ОСОБА_9 коли був затриманий поліцейськими, апеляційний суд визнає безпідставним, оскільки навіть короткий проміжок часу володіння чужим автомобілем без наявних правових підстав чи можливі дії по поверненню автомобіля власнику (твердження повернення до Брусилова з м.Ромни) все одно містять завершений склад злочину, який вважається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна.

Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання захисника на відсутність доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінуємого злочину та неналежну оцінку доказів є безпідставними.

В результаті перевірки вироку місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини скоєння ОСОБА_7 злочину за ч.3 ст.289 КК України судом першої інстанції встановлені правильно, надана належна правова оцінка зібраним доказам, та погоджується з висновком суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.3 ст.289 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , не дають підстав вважати, що судом при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував вимоги ст.ст.50,65 КК України та з урахуванням тяжкості інкримінованого правопорушення, фактичних обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді позбавлення волі, за мірою та розміром є необхідним й достатнім покаранням для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404,405,407, КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.11.2024 відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.289 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді: