№ 1-кп/755/388/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

цивільного позивача ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004886 від 29.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно комп`ютерним майстром, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним

ОСОБА_12 , 29.08.2020 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, знаходився за адресою місця проживання - АДРЕСА_3 та, приблизно у той же час, ОСОБА_13 разом із подругою ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_8 , перебували поруч з будинком АДРЕСА_4 , вирішили піднятися до квартири АДРЕСА_5 , де проживав колишній хлопець ОСОБА_13 - ОСОБА_12 . Піднявшись до вищевказаного житла, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_14 підійшли до вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 та почали дзвонити у дзвоник, а ОСОБА_8 у цей час, залишився чекати поруч на сходинковому майданчику. У цей же час, ОСОБА_12 , відчинивши вхідні двері та побачивши незнайомого йому раніше ОСОБА_8 поряд зі своєю колишньою дівчиною, обурився, у результаті чого, у них виник словесний конфлікт. У цей час, у ОСОБА_12 , який знаходився на сходинковому майданчику поруч із вхідними дверима до своєї квартири, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел та відчуваючи до ОСОБА_8 раптово виниклу особисту неприязнь, ОСОБА_12 дістав із кишені свого одягу ніж та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар ножем в область живота ОСОБА_8 , у результаті чого, спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота. У подальшому, ОСОБА_8 з отриманими внаслідок дії ОСОБА_12 тілесними ушкодженнями госпіталізовано до КНП «КМКЛ ШМД», за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Згідно висновку експерта № 042-989-2021 від 09.08.2021 року, внаслідок дій ОСОБА_12 потерпілий ОСОБА_8 отримав проникаюче колото-різане поранення живота, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Способом спричинення виявленого у ОСОБА_8 тілесного ушкодження є ударна дія твердого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа).

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_12 .

Допитаний у судовому засіданні 14.05.2024 року обвинувачений ОСОБА_12 з приводу пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України вину не визнав та показав, що 29.08.2020 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, до нього, за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_3 , прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з якою він раніше перебував у стосунках, які спочатку, телефонували у домофон, зазначаючи йому про те, що хочуть з ним поговорити, на що він їм відповів, що не в настрої та більше у домофон їм не відповідав. Далі, останні, приблизно через 10-20 хвилин почали стукати у двері його квартири, і він, відчинивши їх, сказав ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , щоб ті йшли додому, оскільки вони перебувають у стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому, розмовляти з ними він не хоче, на що вони відповіли, що нікуди йти не хочуть, а тому, він вивів останніх зі сходинкового майданчику на пару сходів нижче і вони пішли. Далі, приблизно через 20-30 хвилин, він знову почув сильний стукіт у двері його квартири, підійшовши до них, він побачив у дверне вічко ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , а потерпілого ОСОБА_8 він не бачив. Коли відчинив двері, то зліва від них з`явився потерпілий, який схопив його за праву руку, а іншою рукою почав витягувати його з квартири, після чого, наніс йому два удари в область обличчя та ребер, на що він потерпілого намагався відштовхнути та відійшов трохи назад. Далі, він відчув, що у нього у правій кишені штанів знаходиться ніж, який він витягнув та виставив знизу перед собою, щоб налякати потерпілого, однак, ножа потерпілий мабуть не побачив, хоча теоретично, міг його побачити, та почав йти на нього вперед, і коли знаходився від нього на відстані приблизно пів метра, наштрикнувся на ніж. Після чого, потерпілий його запитав про те, що він накоїв та повідомив йому, що він працівник поліції, після чого, він, у свою чергу, декілька секунд перебував у шоковому стані, а потім, пішов до квартири, знайшов там ганчірку та пластир, і попрохав дівчат, щоб вони викликали швидку медичну допомогу. Далі, дівчата з потерпілим почали спускатися вниз, а він вийшов на балкон покурити, звідки викликав працівників поліції. Зазначив, що умисних дій з його боку щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 у нього не було.

У подальшому, у судовому засіданні 15.09.2024 року, на стадії доповнень судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_12 зазначив, що бажає доповнити свої показання, а саме те, що свою вину визнає, дійсно, діяв неправомірно та бажає вибачитися перед потерпілим, злочинний умисел у нього виник раптово і, усвідомлюючи свої дії, наніс ножем потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності і він їх не оспорює. Зазначив, що він змінив свою думку щодо визнання вини з особистих переконань, за час перебування в суді кримінального провадження відносно нього, він усвідомив те, що сталося, а під час проведення слідчого експерименту за його участю, він був не правий, коли говорив, що потерпілий самостійно отримав поранення ножем. На даний час, він почав відшкодовувати потерпілому заподіяну ним шкоду, не робив цього раніше, оскільки мав скрутне матеріальне становище. Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_8 цивільного позову, то в частині відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу його визнав повністю, а щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до квитанцій, ним вже відшкодовано шкоду потерпілому в розмірі 59 800 гривень, а тому, щодо іншої частині суми шкоди, покладається на розсуд суду, а щодо заявленого ОСОБА_9 - мамою потерпілого цивільного позову, також поклався на розсуд суду.

Оцінка суду

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_12 щодо скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також показаннями потерпілого, свідків, які попереджалися про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитаний, у порядку ст. 353 КПК України, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що вночі, починаючи з 28.08.2020 року до 29.08.2020 року, він повертався додому з навчання, зокрема, на той час він працював у поліції на посаді оперуповноваженого, та під час спілкування через месенджер з товаришем ОСОБА_18 , останній запросив його погуляти за адресою: АДРЕСА_4 , де він на той час знаходився разом зі своїм знайомим. Під`їхавши за адресою, його зустрів біля під`їзду ОСОБА_19 , звідки потім також вийшли дівчата: дружина ОСОБА_19 - ОСОБА_20 та її подруга ОСОБА_16 , які були дуже знервовані та почали розповідати, що хлопець ОСОБА_16 - ОСОБА_12 залицяється до ОСОБА_21 , а тому, вони приїхали до нього, щоб з`ясувати ситуацію щодо цих відносин. Зі слів дівчат, ОСОБА_12 почав виштовхувати їх зі сходинкового майданчику на своєму поверсі, застосовував до них фізичну силу та нецензурно висловлювався. Його товариш ОСОБА_19 розбиратися у ситуація, яка склалася, бажання не мав та запропонував піти далі погуляти, однак, дівчата наполягали на тому, що необхідно все ж таки піти і в усьому розібратися та попросили його у цьому допомогти, на що він погодився, а ОСОБА_19 , у свою чергу, залишився біля під`їзду на лавці. Вони піднялися до квартири ОСОБА_12 - дівчата перші, а він за ними та став біля дверей квартири з правого боку, а дівчата почали дзвонити у двері. Через 1-2 хвилини вони почули, як ОСОБА_12 підійшов до дверей, а коли двері відчинилися, то він побачив ОСОБА_12 , який був знервований та почав до нього звертатися, запитуючи хто він такий та використовував при цьому, нецензурну лексику, на що він відповів, що нехай той вийде. Далі, ОСОБА_12 різко зробив до нього крок і він побачив, що блиснуло лезо ножа, яким ОСОБА_12 одразу наніс йому удар у лівий бік живота. Він, у свою чергу, схопив ОСОБА_12 за руки та одяг, однак, останній вирвався, зайшов назад до квартири та стояв у дверному отворі, дивлячись на нього і тримаючи у правій руці ніж. Дівчата у цей момент почали кричати, а він підняв футболку та побачив, що у нього поранення і почав притискати рану, при цьому, говорив ОСОБА_12 , навіщо той це зробив, а останній стояв у квартирі та мовчав. Далі, він вже не пам`ятає, чи прохав у когось допомоги, оскільки, йому було тяжко стояти, дихати, тому, він спустився до низу і далі вже нічого не пам`ятає. Зокрема, зазначив, що, на його думку, ОСОБА_12 свою вину не визнав, не розкаявся, а те, що вже вкінці розгляду справи почав говорити, що визнає вину, вважає, що таке, начебто визнання вини зі сплином часу, є нічим як уникнути покарання. Тому, з урахуванням всіх обставини, вважає що ОСОБА_12 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки, останній протягом тривалого часу вину не визнавав, давав неправдиві показання, шкоду більше трьох років не відшкодовував і тільки вже наприкінці судового розгляду почав здійснювати частково переказ коштів, хоча у нього було достатньо часу для цього раніше;

- допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_14 суду показала, що 28.08.2020 року, близько 22 години 00 хвилин, вона відпочивала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_22 та подругою ОСОБА_23 за їх місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_6 та в ході спілкування, у них зайшла мова про обвинуваченого ОСОБА_12 , який на той час, знаходився у відносинах з ОСОБА_16 , однак, на час тих відносин, останній залицявся і до неї, на що ОСОБА_16 сильно обурилася та виявила бажання поїхати до ОСОБА_12 , щоб у всьому цьому розібратися. Далі, вони поїхали за місцем проживання ОСОБА_12 по приїзду на місце, ОСОБА_16 почала дзвонити у домофон, однак, ОСОБА_12 їм не відчиняв, а тому, вони подзвонили до іншої квартири, де їм відчинили двері та зайшовши до під`їзду, ОСОБА_16 почала стукати у двері квартири ОСОБА_12 , останній їх відчинив, однак, до квартири вони не заходили, а спілкувалися на сходинковому майданчику про їх відносини. ОСОБА_16 з ОСОБА_12 спілкувалася на підвищених тонах, а потім, почалася суперечка, під час якої останній почав тягнути їх за руки та виштовхувати з під`їзду, а тому, вони спустилися на вулицю, а ОСОБА_12 зайшов до квартири. На вулиці їх вже чекали ОСОБА_24 та її чоловік, яким вони розповіли про те, що сталося і ОСОБА_16 виявила бажання піти вдруге до ОСОБА_12 , щоб у всьому розібратися, і попросила ОСОБА_8 піти з ними, а саме, бути просто присутнім, на що той погодився. Далі, вони вдруге пішли до квартири ОСОБА_12 , подзвонили у двері та коли останній їх відчинив, ОСОБА_8 перейшов на іншу сторону та опинився прямо перед ОСОБА_12 , який запитав у нього хто він такий, на що той відповів, щоб ОСОБА_12 вийшов і в цей момент відбувся удар. Пояснила, що удару вона не бачила, а побачила лише у руках ОСОБА_12 ніж, а на ОСОБА_8 кров і той тримався за лівий бік. Зауважила, що від моменту відкриття ОСОБА_12 дверей і нанесення удару ОСОБА_8 пройшло приблизно 1,5 хвилини, тобто, відбулося все дуже швидко та несподівано. Потім, ОСОБА_8 спустився вниз, а вона запитала у ОСОБА_12 навіщо він таке зробив і що ОСОБА_25 потрібна допомога, і тоді, ОСОБА_12 дав їй рушник, щоб вона приклала його до рани, однак, допомогу ніяку не пропонував;

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_22 суду показав, що 28.08.2020 року, близько 01 години 00 хвилин, його дружина ОСОБА_20 та її подруга ОСОБА_16 вирішили поїхали до обвинуваченого ОСОБА_12 за місцем його проживання, щоб з`ясувати з ним відносини, останні поїхали перші, а він поїхав за ними пізніше. Коли він під`їхав до будинку, де проживає ОСОБА_12 , на вулиці біля під`їзду стояли ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , зазначаючи, що ОСОБА_12 , чи то їх не впускає до під`їзду, чи то не відповідає на дзвінок домофону, точно не пам`ятає. Далі, ОСОБА_16 подзвонила у домофон до іншої квартини і вони з ОСОБА_26 зайшли до під`їзду, а він залишився їх чекати на вулиці. Коли знаходився на вулиці, то зв`язався телефоном зі своїм товаришем ОСОБА_27 (потерпілим) та попросив його приїхати до них, оскільки вони збиралися ще погуляти, що останній і зробив, приїхавши приблизно через 10-15 хвилин, та у цей час, на вулицю вийшли ОСОБА_20 та ОСОБА_16 , які повідомили, що ОСОБА_12 , чи то душив ОСОБА_16 , чи то вчиняв щось подібне, а ОСОБА_17 , нібито, останній намагався стягнути за ноги зі сходів, і дівчата вирішили повернутися до квартири ОСОБА_12 , щоб закінчити з ним розмову. Він, у свою чергу, зазначив дівчатам, що з ними до ОСОБА_12 не піде, і тоді, було вирішено, що з ними до останнього піде ОСОБА_24 , оскільки той працює у поліції та зможе проконтролювати, щоб нічого не сталося. Далі, дівчата з ОСОБА_27 пішли до під`їзду, а він залишився їх чекати на вулиці, однак, через 2 хвилин на вулицю вийшов ОСОБА_28 та повідомив, що його порізали ножем, і ОСОБА_16 викликала швидку медичну допомогу.

Зокрема, у судовому засіданні, у порядку ст. ст. 57, 61 КПК України, цивільний позивач ОСОБА_9 - мама потерпілого, у частині заявленого нею цивільного позову пояснила, що після того, як вона отримала повідомлення, що її сина ОСОБА_8 було поранено, вона перебувала у шоковому стані, десять днів вона не їла і не спала, постійно перебувала із сином в лікарні, зокрема, й тоді, коли останній знаходився в реанімації, від чого, у неї погіршився стан здоров`я, почалися проблеми з тиском та почалися запаморочення і коли вона звернулася до лікаря, то їй встановили діагноз - кардіоневроз та депресивний розлад, у результаті чого, їй лікарями було призначено заспокійливі засоби та антидепресанти та її лікування було тривалим. Коли її сина - ОСОБА_8 через десять днів виписали з лікарні, то останній ще 2-3 місяці перебував на амбулаторному лікуванні, у нього погіршився стан здоров`я, йому довелося вчитися заново сидіти, ходити, стояти, і вона змушена була за ним доглядати, у зв`язку з чим, не могла працювати, а все, що відбулося, спричинило їй душевні хвилювання. Зокрема, під час судових дебатів зазначила, що вона не вірить в те, що обвинувачений наприкінці судового розгляду начебто вину визнав, оскільки, за весь час, у тому числі й під час перебування її сина у лікарні, на лікуванні загалом, він жодного разу не надав ніякої допомоги, взагалі не цікавився станом її сина, хоча життя сина йшло на хвилини, так як лікарі зазначали, що ще б хвилин 15 і можливо б врятувати його не змогли.

Суд, оцінює показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 121 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- рапортом поліцейського роти № 3 батальйону № 3 полку № 2 (з ОПБ) УПП в м. Києві ДПП сержанта поліції ОСОБА_29 проте, що, 29.08.2020 року під час несення служби екіпажем Рубін 410 отримано виклик за адресою: АДРЕСА_3 . Прибувши за вказаною адресою, було виявлено громадянина ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , який повідомив, що, перебуваючи вдома, до нього приїхав раніше йому незнайомий чоловік ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з яким у нього відбувся конфлікт, який переріс у штовханину, під час якої ОСОБА_12 наніс один удар ножем в область живота ОСОБА_8 . Потерпілого було госпіталізовано бригадою швидкої медичної допомоги до ЛШД з попереднім діагнозом колото-різана рана порожнини живота (т. 1 а.п. 116);

- рапортом оперативного чергового Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві про те, що 29.08.2020 року отримано заяву та зареєстровано про те, що 29.08.2020 року о 02 годині 44 хвилини, надійшло повідомлення зі служби 102, що в результаті бійки заявник (до заявника в квартиру ломилися невідомі особи - дві дівчини та чоловік) вдарив невідомого чоловіка ножем в область живота, 103 не потрібно (т. 1 а.п. 117);

- рапортом ДОП Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_30 , з якого вбачається, що 29.08.2020 року було здійснено виїзд за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де за попередньою інформацією до закладу було доставлено ОСОБА_8 , 1998 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Даний громадянин знаходиться у відділенні реанімації, післяопераційний стан (т. 1 а.п. 118);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.09.2020 року (заявник ОСОБА_8 ), з якої вбачається, що 29.08.2020 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Бажова, 3, ОСОБА_12 , 1999 р.н., наніс удар ножем в область живота, чим спричинив ОСОБА_8 проникаюче колото-різане поранення живота та поранення тонкого кишечника на ґрунті раптових неприязних відносин (т. 1 а.п. 119);

- протоколом огляду місця події від 29.08.2020 року, проведеного у період часу з 05 години 00 хвилин до 05 години 25 хвилин, з якого вбачається, що було проведено огляд ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_4 , де було виявлено ганчірку у червоно-білий квадрат та на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_3 виявлено предмет, схожий на ніж сріблястого кольору у складеному положенні, завдовжки близько 10 см та постановою про визнання їх речовими доказами (т. 1 а.п. 121-128);

- довідкою з Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Київ № 201 від 29.08.2020 року з якої вбачається, що ОСОБА_8 перебував з діагнозом проникаюче колото-різане поранення живота з евентерацією великого сальника та пораненням (сквозним) тонкого кишечника (т. 1 а.п. 131);

- висновком експерта № 042-1946-2020, з якого вбачається, що під час первинно відомого звернення по медичну допомогу 29.08.2020 о 03 годині 15 хвилин (під час огляду лікарями стаціонару), у ОСОБА_8 було виявлено проникаюче колото-різане поранення живота, яке супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечею. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося за рахунок однократної ударної дії твердого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа) у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто, 29.08.2020 (т. 1 а.п. 141-143);

- картою виїзду швидкої медичної допомоги № 181 від 29.08.2020 року КНП «Центр ЕМД та МК міста Києва», з якої вбачається, що було зареєстровано виклик за адресою: м. Київ, вул. Бажова, 3 та здійснено виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги до ОСОБА_8 , 1998 р.н.. Попередній діагноз: колото-різана рана черевної стінки (т. 1 а.п. 154);

- постановою про визнання речових доказів від 15.09.2020 року, а саме: CD-R диску для лазерних систем зчитування викликів екстреної медичної допомоги від 29.08.2020 року за № 181 та № 182; копії картки (талону) виклику швидкої медичної допомоги (форма № 109/о) від 29.08.2020 року за № 181; копії картки (талону) виклику швидкої медичної допомоги (форма № 109/о) від 29.08.2020 року за № 182 (т. 1 а.п. 159-160);

- постановою про визнання речових доказів від 15.09.2020 року, а саме: CD-R диску для лазерних систем зчитування з відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників управління патрульної поліції у м. Києві ДПП, які здійснювали виїзд за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.п. 165-166);

- протоколом слідчого експерименту від 29.08.2020 року, проведеного за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з якого вбачається, що 28.08.2020 року до ОСОБА_14 та її чоловіка ОСОБА_22 за місцем їх мешкання за адресою: АДРЕСА_6 , прийшла подруга - ОСОБА_13 та вони почали відпочивати і в ході відпочинку, між ними виникла розмова про їх знайомого ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у нетверезому стані, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , маючи на меті розібратися у стосунках із ОСОБА_12 , вирішили їхати до нього за адресою його проживання та приїхавши, почили дзвонити до квартири АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_12 , який відчинив двері та на сходовому майданчику у ході розмови, повідомив, що викличе працівників поліції і зайшов до квартири, зачинивши за собою вхідні двері. Через декілька хвилин, свідки знову почали дзвонити до квартири АДРЕСА_5 та стукати у двері. Відчинивши двері, ОСОБА_12 відштовхнув дівчат та відтягнув їх, щоб ті залишили під`їзд. У результаті, свідки вийшли на вулицю, де був ОСОБА_22 , який на них очікував, та ОСОБА_8 , який дівчата розповіли про розмову та події, що відбувалися на сходовому майданчику між ними та ОСОБА_12 . Під час розмови, зі слів свідків, ОСОБА_28 вирішує заступитися за дівчат і поговорити із ОСОБА_12 , тому, вони піднялися до квартири АДРЕСА_5 , де проживав ОСОБА_12 , який протягом менше 1 хвилини відчинив двері та запитав у ОСОБА_8 , хто він такий та свідки почули, що відбувся якийсь контакт і через декілька секунд ОСОБА_28 відійшов на декілька кроків назад на майданчику, а своєю рукою підняв лівий край кофти та сказав ОСОБА_12 що той наробив (т. 1 а.п. 167-173);

- протоколом слідчого експерименту від 29.08.2020 року, проведеного за участю ОСОБА_12 , з якого вбачається, що 29.08.2020 року він перебував вдома за адресою: АДРЕСА_3 , та приблизно о 01 годині 50 хвилин, відбувся дзвінок по домофону, в якому він почув голос знайомої ОСОБА_14 та через декілька хвилин у вхідні двері до його помешкання подзвонили знайомі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Зважаючи на пізній час і на те, що дівчата перебували у нетверезому стані, ОСОБА_12 почав зачиняти двері, але ОСОБА_13 намагалася своєю рукою притримати двері, тож у відповідь, він трохи відштовхнувши останню від дверей, зачинив їх та повідомив, що якщо останні не покинуть під`їзд, то він викличе співробітників поліції. Приблизно через 5 хвилин знову відбувся дзвінок, і побачивши, що знову за дверима знаходяться дівчата, він, відчинивши двері, вже сильніше відштовхувати від дверей ОСОБА_31 і ОСОБА_14 , які сиділи на сходах. Приблизно через 30-40 хвилин до його квартири сильно почали стукати та подивившись у дверне вічко, побачив дівчат і відчинивши двері, на порозі побачив невідомого хлопця, який знаходився у той час за дверима у сліпій зоні, притримуючи двері правою рукою, а лівою рукою хапав за ліктьовий суглоб лівої руки ОСОБА_12 . Потім, у ході подій, ОСОБА_28 перехвачує своєю рукою за передпліччя лівої руки ОСОБА_12 та починає її силоміць утримувати. Далі, ОСОБА_28 лівою рукою, зігнутою у кулак, наносить удар в область правої щоки ОСОБА_12 . Потім, ОСОБА_12 не пам`ятає точно всіх наступних дій та обставин, але ОСОБА_28 продовжував утримувати своєю правою рукою за передпліччя лівої його руки, тоді, він зі своєї правої передньої кишені брюк дістає складний ніж та у цей час, ОСОБА_28 наближається до нього і своїми діями натикається своїм тілом, а саме лівим боком живота, на лезо ножа. ОСОБА_12 зазначив, що будь-яких тілесних ушкоджень не наносив ОСОБА_28 (т. 1 а.п. 174-178);

- протоколом слідчого експерименту від 27.09.2021 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , з якого вбачається, що 29.08.2020 року, приблизно з 02 години 00 хвилин до 03 години 00 хвилин, він приїхав на запрошення свого товариша ОСОБА_22 за адресою: м. Київ, вул. Бажова. 3, та побачив, як з під`їзду вийшли їм на зустріч ОСОБА_20 , дружина ОСОБА_32 , та її подруга ОСОБА_16 . Дівчата були збентежені та почали розповідати, що вони сюди прийшли до хлопця на прізвище ОСОБА_33 , який проживав за цією адресою, для того, щоб вияснити стосунки. Дівчата розповіли, що в ході вияснення стосунків, ОСОБА_12 з ними ще деякий час спілкувався на сходовій клітині поруч з квартирою АДРЕСА_5 та через деякий час, коли вони не дійшли згоди в діалозі, почав їх штовхати та виганяти з під`їзду. Дівчата говорили, що вони ще не все вияснили із ОСОБА_12 та просили, щоб хоча б він пішов з ними та постояв поруч, коли вони будуть говорити із ОСОБА_12 , щоб той їх не ображав. Дівчата з ОСОБА_8 зайшли до під`їзду, де проживав ОСОБА_12 , піднялися до квартири АДРЕСА_5 та підійшовши туди, ОСОБА_34 стали прямо навпроти дверей, а ОСОБА_8 знаходився праворуч від них за дверима. Хтось з дівчат декілька разів дзвонить у дзвінок та стукав у двері. Коли почали відкриватися двері, то ОСОБА_8 побачив на порозі ОСОБА_12 , який звернувся до нього хто він такий. У цей час, ОСОБА_12 ступає 1 крок вперед на сходинковий майданчик прямо на ОСОБА_8 , який помічає справа знизу щось блискає, схоже на металеве лезо та ОСОБА_12 , у цей момент наносить йому удар і лівий бік в живіт. Він скручується від болю та починає хапатися за одяг ОСОБА_12 по інерції, а той викручується та заходить до квартири, тримаючи ніж у правій руці, а дівчата починали кричати, що той накоїв і щоб ніс якусь ганчірку (т. 1 а.п. 179-183);

- висновком експерта № 042-989-2021 від 09.08.2021 року проте, що у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження - проникаюче колото-різане поранення живота. Щодо відомостей, здобутих органом досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , то слід зазначити, що вказаним свідком (за його версією) було частково відтворено спосіб спричинення наявного тілесного ушкодження у ОСОБА_8 . Аналізуючи отримані відомості, даний спосіб, з судово-медичної точки зору є неспроможним та недоведеним (у розумінні морфологічних властивостей тілесного ушкодження ОСОБА_8 ). Єдиним достовірно обґрунтованим способом спричинення виявленого у ОСОБА_8 тілесного ушкодження є ударна дія твердого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа) (т. 1 а.п. 188-191);

- повідомленням про підозру від 19.08.2021 року (т. 1 а.п. 195-197).

Щодо висновку експерта № 042/1-879-2020 від 31.08.2020 року, то такий висновок не має прямого відношення до змісту обвинувачення, яке стосується нанесення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому. Факт отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень не є релевантним для встановлення його вини у нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Вказаний висновок не впливає на зміст звинувачення та не враховується судом як обставина, що виправдовує або пом`якшує відповідальність обвинуваченого (т. 1 а.п. 148-150).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Проаналізувавши всі інші докази, викладені вище, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Тому, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому діянні.

Вина ОСОБА_12 у тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є доведеною і тому, суд знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначення покарання

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено обставини, а саме щире каяття, яка б пом`якшувала вину обвинуваченого ОСОБА_12 , не дивлячись на його позицію, де до початку судових дебатів останній зазначив, що вину визнає та щиро кається, з огляду на наступне.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, щире каяття повинно мати не формальний характер, оскільки воно само собою не є підставою для звільнення від відбування покарання, а лише характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину. Це ставлення виявляється в тому, що винний визнає свою вину, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 14.08.2024 року у справі № 499/511/19).

Наведене вище, також відображено у постановах Верховного Суду, а саме: від 22.03.2018 року в справі № 759/7784/15; від 24.04.2024 року в справі № 133/3123/20).

Зокрема, суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження надійшло до суду 30.09.2021 року і саме з урахуванням позиції обвинуваченого на той час щодо невизнання його винуватості було встановлено повний обсяг та порядок дослідження доказів.

Крім того, під час судових дебатів прокурором та потерпілою стороною було зазначено про те, що під час проведення досудового розслідування обвинувачений свою вину не визнавав, що і відображено в обвинувальному акті, а саме те, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшуючих обставин не встановлено.

Також, судом було досліджено відеозапис проведення слідчого експерименту від 29.08.2020 року, за участю на той час підозрюваного ОСОБА_12 , з якого встановлено, що останній вину не визнав і тільки зі сплином тривалого часу розгляду кримінального провадження судом, останній зазначив, що вину визнає, однак, щире каяття не повинно мати формальний характер, оскільки саме собою не є підставою для звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, а лише характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого діяння.

Зокрема, суд також звертає увагу на те, що протягом всього часу перебування кримінального провадження на розгляду в суді, обвинуваченим не вчинено щирих дій для відшкодування шкоди потерпілому, а такі дії були вчинені тільки після дослідження всіх доказів у їх сукупності, показань свідків, чим підтверджено винуватість обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, у своїй постанові від 25.09.2019 року (справа № 509/4910/17, провадження № 51-3360 км 19) Верховний Суд зазначає про те, що: «Враховуючи як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБИ, апеляційний суд не врахував, що саме по собі визнання засудженим своєї провини під час апеляційного провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. Визнання ОСОБИ своєї вини лише під час апеляційного розгляду, вибачення не перед потерпілим, а перед його представником, в апеляційному провадженні через шістнадцять місяців після вчинення, свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття».

У зв`язку з викладеним вище, суд не приходить до висновку про визнання пом`якшуючої обставини, як то стверджує сторона захисту, - щире каяття, однак, поруч з цим, визнає пом`якшуючою обставиною, відповідно до ст. 66 КК України, часткове відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

З урахуванням наведених вище обставин, думки потерпілого, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, однак, враховуючи особу обвинуваченого, раніше не судимий, наявність пом`якшуючої обставини (часткове відшкодування завданого збитку), відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до думки про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку

Вирішуючи питання цивільних позовів потерпілого ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, та цивільного позивача ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди, які подано у ході розгляду кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_12 на суму 4 420 гривень 72 копійки матеріальної шкоди, 300 000 гривень моральної шкоди та 5 000 гривень витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині матеріальної шкоди потерпілий зазначає, що після події, у період з 29.08.2020 року до 07.09.2020 року він перебував на лікуванні в стаціонарному відділенні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: проникаюче колото-різане поранення живота з евентерацією великого чіпця і наскрізним пораненням тонкої кишки, гемоперитонеум, де йому надали першочергову медичну допомогу. У той же час, йому провели лапаротомію - резекцію ділянки великого чіпця, зашивали рани тонкої кишки. Все наведене підтверджується випискою з медичної картки хворого № 14419 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 07.09.2020 року, записами в медичній картці хворого, консультацією лікаря-невропатолога від 18.09.2020 року та листком непрацездатності. До кінця 2020 року він повинен був проходити періодичні обстеження, постійно відчував біль в області живота, але навіть зараз, нормальне функціонування організму повністю не відновилося, він постійно втомлюється, не може виконувати важку фізичну роботу та займатися спортом. Вказані ушкодження також підтверджуються висновком судово-медичної експертизи. Для проведення операції 29.08.2020 року та лікування у післяопераційний період, йому необхідно були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного характеру, без яких проведення лікування було б неможливим, і вони були придбані за власний рахунок. Сума витрат склала 4 420 гривень 72 копійки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Проте, згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Так, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної школи в сумі 4 420 гривень 72 копійки підлягає задоволенню, оскільки визнаний обвинуваченим у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині моральної шкоди потерпілий зазначає, що суспільно-небезпечними діями обвинуваченого йому була завдано моральних та фізичних страждань, що призвели до негативних змін у його житті, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки події, негативні переживання та спогади; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну тривалий час після травми через біль, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У момент отримання тілесних ушкоджень, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Через втрату крові після удару він втратив свідомість та вже в лікарні лікарі повідомили йому, що жити йому залишилося б максимум 5 хвилин, якщо б швидка запізнилася. У подальшому, він вимушений був проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісне лікування та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування. У період стаціонарного лікування потребував сторонньої допомоги з боку близьких. Зокрема, його батьки тяжко переживали щодо його поранення, у зв`язку з чим, в останніх також погіршився стан здоров`я, у матері боліло серце, а тому, вона вимушена була звернутися за медичною допомогою, а у батька - сталося загострення цукрового діабету, у зв`язку з чим, батьки самі потребували лікування і він відчував з даного приводу додаткову напругу та хвилювання. Наслідки події обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Вважає, що характер та обсяг фізичних і душевних його страждань становить 300 000 гривень.

Зокрема, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, цивільний позивач ОСОБА_9 зазначає, що з моменту, коли вона дізналася про поранення її сина ОСОБА_8 , їй одразу стало зле та погіршився стан здоров`я, неправомірні суспільно-небезпечні діяння обвинуваченого спричинили їй душевні страждання, що призвели до негативних змін у її житті: постійні думки про негативні наслідки для здоров`я сина; негативні хвилювання та спогади; тяжкість виконання повсякденних обов`язків; фіксованість на проблемі одужання та реабілітації сина; фізичні незручності та психологічний дискомфорт; тимчасова відірваність від активного соціального життя; знижений та нестійкий настрій; порушення сну через хвилювання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я сина ОСОБА_8 . Таким чином, вона вимушена була проходити амбулаторне лікування та зверталася чотири рази до лікарів. 14.09.2020 року вона звернулася до лікаря-кардіолога, який зафіксував, що погіршення її стану здоров`я виникло через хвилювання за сина і зафіксовано діагноз - кардіоневроз. Лікар порекомендував їй амбулаторне медикаментозне лікування, подальший нагляд і консультацію лікаря-невролога та лікаря-ендокринолога. 16.09.2020 року, 17.09.2020 року та 01.10.2020 року лікарі невролог та ендокринолог підтвердили причину погіршення її стану здоров`я і встановили діагнози: МKX-10,Е06.9 (тиреоїдит неутончений); депресивний розлад, помірно виражений, ситуаційно обумовлений; многовузловий зоб 0-1 ст., еутиреоз. Наслідки нанесення її сину тілесних ушкоджень потягли за собою для неї нераціональне витрачання часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Вважає, що завдана їй моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних і моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах становить 100 000 гривень.

Частинами 1, 2, 3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, у даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що у зв`язку з заподіянням тяжкого тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_8 зазнав фізичних та душевних переживань, оскільки переніс оперативне втручання, витримував болісне медикаментозне лікування та діагностичні процедури, що призвело до докладання додаткових зусиль для подальшої організації свого активного життя та у подальшому, тривалий час постійно відчував фізичний біль, хвилювання та фізичні незручності.

Зокрема, встановлено, що у зв`язку з заподіянням тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , цивільний позивач ОСОБА_9 , яка є матір`ю останнього, зазнала фізичних та душевних страждань, які призвели до негативних змін у її житті, погіршення стану здоров`я, нормального ритму життя, постійних хвилювань за можливі негативні наслідки у майбутньому для здоров`я її сина після отриманого тілесного ушкодження.

У цьому випадку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, з урахуванням того, що обвинуваченим ОСОБА_12 було відшкодовано суму заподіяної моральної шкоди в розмірі 59 800 гривень, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати потерпілому ОСОБА_8 повинен становити 150 тисяч гривень, цивільному позивачу ОСОБА_9 - 50 000 гривень. В іншій частині позовні вимоги потерпілого та цивільного позивача щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів кримінального провадження не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовами. Відтак, зазначені вище розміри задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого і цивільного позивача - з іншого.

Що стосується питання витрат на правову допомогу, відповідно до ст. 120 КПК України, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Потерпілий ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_12 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень. Зазначив, що у зв`язку із захистом своїх прав та інтересів був вимушений звернутися за професійною юридичною допомогою адвоката, на рахунок якого ним було сплачено розмір гонорару в сумі 5 000 гривень, що підтверджується відповідним договором, платіжним дорученням та актом виконаних робіт.

Відповідно до Договору № 22-12/21 від 22.12.2021 року про надання правової допомоги, укладеного між потерпілим ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_7 , за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар, розмір якого буде встановлений додатковою угодою (п. 5.1).

Згідно з Актом виконаних робіт від 22.12.2021 року, Адвокат надав, а Клієнт прийняв юридичні послуги у справі № 755/16431/21, та Клієнт сплачує Адвокату суму за послуги на рахунок АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до платіжного доручення № ЕСМ_Р24АС7119 від 22.12.2021 року, на вказаний в Акті виконаних робіт рахунок АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_8 було перераховано кошти у розмірі 5 000 гривень.

Відповідно до Постанови від 17.09.2020 року у справі № 735/845/17 (провадження № 51-8746км18), Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як було зазначено вище, між потерпілим ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_7 було укладено Договір № 22-12/21 від 22.12.2021 року про надання правової допомоги та відповідно до Акту виконаних робіт від 22.12.2021 року потерпілий ОСОБА_8 повинен був сплатити суму за послуги адвоката у розмірі 5 000 гривень, що було і зроблено (платіжне доручення № ЕСМ_Р24АС7119 від 22.12.2021 року).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_8 понесені витрати на правову допомогу, що підтверджені письмовими доказами та визнані обвинуваченим ОСОБА_12 .

Крім того, прокурором під час судових дебатів було зазначено про призначення обвинуваченому ОСОБА_12 міри покарання з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у залі суду, і таку позицію було також підтримано потерпілою стороною, однак, вирішуючи дане питання, суд зазначає про те, що протягом всього судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений до суду з`являвся, вимоги ст. 42 КПК України не порушував, а тому, на даний час, до набрання вироком законної сили, суд не вбачає підстав для обрання останньому будь-якого запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 127-128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_12 судом не обрано.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 4 420 гривень 72 копійки, моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз: № 042-1946-2020 від 16.02.2021 року в розмірі 1619 гривень 10 копійок; № 042/1-879-2020 від 31.08.2020 року в розмірі 273 гривні 80 копійок та № 042-989-2021 від 09.08.2021 року в розмірі 1619 гривень 10 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 3512 гривень 00 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: ганчірку в червоно-білий квадрат; предмет, схожий на ніж сріблястого кольору в складеному положенні, завдовжки 10 см, з рукоятки та металевого кінця якого було зроблено змиви за допомогою ватного тампону, змоченого у дистильованій воді, що передані за зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

- CD-R диск для лазерних систем зчитування викликів екстреної медичної допомоги від 29.08.2020 року за № 181 та № 182; копію картки (талону) виклику швидкої медичної допомоги (форма № 109/о) від 29.08.2020 року за № 181; копію картки (талону) виклику швидкої медичної допомоги (форма № 109/о) від 29.08.2020 року за № 182; CD-R диск для лазерних систем зчитування з відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників управління патрульної поліції у м. Києві ДПП, які здійснювали виїзд за адресою: АДРЕСА_3 , що приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту вручення його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захисникам, потерпілому, представнику потерпілого, прокурору та цивільному позивачу.

Головуючий суддя: