ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5361/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/702/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000398 від 12.04.2023 за частиною 3 статті 307 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2025 року в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 строку тримання під вартою задоволено частково. У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та їх захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 про зміну щодо обвинувачених запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено. Продовжено щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 10 березня 2025 року включно. Клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в частині зменшення розміру застави задоволено частково. Зменшено розмір застави, визначеної відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2024, визначено його у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень. Розмір застави, визначеної щодо ОСОБА_8 залишено без змін. Клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволено та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_12 строк дії домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 із забороною покидати місце проживання в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин (за винятком необхідності пройти в укриття при повітряній тривозі) на 2 місяці тобто до 10 березня 2025 року включно. Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 10.01.2025, постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Апеляційні вимоги обвинувачений мотивує тим, що до зазначених у повідомлення про підозру подій, він не причетний. Викладені в обвинувальному акті обставини, не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що він дійсно отримав посилку, але нікому нічого не передавав. Такі обставини можна було б кваліфікувати за статтею 309 КК України. Не зрозуміло, з яких підстав слідчий дійшов висновку про причетність до збуту наркотичних засобів у складі злочинної організації. Ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, на наявність яких посилався суд, є надуманими та не підтверджені жодними доказами.

Від прокурора надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без участі прокурора, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому провадженні, проти задоволення апеляційної скарги заперечує.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів підстав для її задоволення не встановила з огляду на наступне. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи частково клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень інкримінованих ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого та дійшов небезпідставного висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу, не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування на даний час до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання встановленим ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що наведений прокурором у клопотаннях ризик перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином на даний час належним чином не доведений.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку можливості вчинення обвинуваченим дій, передбачених статтею 177 КПК України, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченому ОСОБА_6 .

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, на даний час на розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за його обвинуваченням за частинами 2, 3 статті 185 КК України, неодружений, доказів перебування на утриманні непрацездатних осіб суду на даний час не надано, до затримання офіційно не працював. У клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою зазначається, що останній 17.12.2018 та 05.06.2020 вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Враховуючи встановлені обставини, зміст пред`явленого обвинувачення, кількість причетних до злочинної діяльності осіб, які також є обвинуваченими в цьому ж кримінальному провадженні, стадію судового провадження, висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою є обгрунтованими. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 інкриміновано незаконне придбання, зберігання, та пересилання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобі у місцях позбавлення волі, вчинені організованою групою. Зі змісту пред`явленого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_6 як активний учасник групи отримував посилки у відділенні «Нової пошти», всередині яких знаходився наркотичний засіб, звітував про це перед ОСОБА_13 , передавав посилки із наркотичним засобом фасувальнику для подальшого фасування та формування посилки з наркотичним засобом, з метою подальшої передачі до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», вживав заходи для конспірації та запобігання викриттю організованої групи.

Наведені обставини суттєво підвищують суспільну небезпечність вчиненого. При цьому, саме внаслідок підвищеної суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у меншому розмірі, ніж був раніше встановлений слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова в ухвалі від 19.08.2024, оскільки розмір застави, що відповідає 200 прожитковим мінімумам для працездатних осіб та становить 605600 гривень, є надмірним на даний час для обвинуваченого, та визначив її розмір як 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (454200 гривень) з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, у разі її внесення. Відповідно до частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Визначений судом першої інстанції розмір застави не є максимальним для даної категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та узгоджується з положеннями пункту 3 частини 5 статті 182 КПК України. Запобіжний захід у вигляді застави є альтернативним запобіжним заходом та більш м`яким, порівняно з триманням під вартою. Визначений розмір застави є достатнім та обгрунтованим, оскільки ризик втрати такого розміру застави, у випадку її внесення та звільнення з-під варти, є стримуючим фактором від невиконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у зв`язку із чим підстав для її зменшення не встановлено. Щодо доводів обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого злочину, неправильну кваліфікацію його дій, суд апеляційної інстанції зазначає, що переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, що є завданням судового провадження в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам обвинуваченого щодо обставин пред`явленого йому обвинувачення, які будуть предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції. Твердження ОСОБА_6 про його непричетність до інкримінованого злочину мають бути перевірені судом першої інстанції під час судового провадження та під час ухвалення остаточного рішення у справі з урахуванням всієї сукупності доказів та обставин, досліджених в ході судового розгляду.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: