УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим від 09 грудня 2024 року, детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 26 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених частинами 1 статті 172 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою в якій просить:

- скасувати рішення детектива Національного бюро Четвертого підрозділу детективів Другого головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 викладене ним у постанові від 09 грудня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 під час розслідування кримінального провадження № 0000505 від 26 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених частинами 1 статті 364 Кримінального кодексу України.

В обгрунтування доводів скарги скаржником зазначається, що постановою прокурора, підслідність у вказаному кримінальному провадженні № 0000505 Постановою детектива IV підрозділу ІІ-го головного підрозділу НАБУ ОСОБА_4 від 09 грудня 2024 року було відмовлено у визнанні потерпілим. Підставою для відмови у визнанні потерпілим стала відсутність у кримінальному провадженні належним чином посвідчених копій висновку спеціаліста-психологині ОСОБА_5 № 1985 від 16.11.2010 року з додатками на 32 (тридцяти двох) аркушах, посвідчені ПН КМНО ОСОБА_6 .. Скаржник, зазначає, що на всіх стадіях розгляду його повідомлень або скарг, завжди надавалися копії всього висновку, який мав зберігатися у кримінальних провадженнях № 0000591 та об`єднаного № № 0000505, а також в матеріалах справ у Печерському районному суді м. Києва № 757/8617/14-к; № 757/1116/14-к, архівах нотаріуса ОСОБА_6 , але детектив жодним чином не спромігся отримати повний текст висновку в разі відсутності в матеріалах досудового розслідування, навіть у потерпілого. У додатку № 1 висновку фахівця ОСОБА_7 досліджений лист 182740 ОСОБА_8 , який перебуваючи на посаді голови Адміністрації Президента ОСОБА_9 наддав письмову вказівку голові комітету Верховної Ради України, щодо судді ОСОБА_3 .

Вказану постанову скаржник вважає необгрунтованою та незаконною, у зв`язку із чим просить задовольнити його скаргу.

В своїй письмових поясненнях від 21 січня 2025 року, скаржник зазначає, копія висновку спеціаліста № 1985 від 10.11.2010 була додана до повідомлення про злочин через приймальню Генерального прокурора України, відповідно якому йому було завдано моральної шкоди в розмірі 100 000,00 доларів США (сто тисяч доларів США) на момент проведення дослідження профільним експертом.

Також, заявником 26 лютого 2025 року через канцелярію суду були подані додаткові пояснення по справі.

Детектив Національного антикорупційного бюро ОСОБА_4 будучи повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд скарги у відсутність службової особи Національного антикорупційного бюро України

Вивчивши скаргу, додані до неї документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Детективами Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 26 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених частинами 1 статті 172 Кримінального кодексу України.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 статті 303 КПК України.

Зокрема, у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Положеннями частини 1 - 4 статті 55 КПК України серед іншого передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до частини 5 статті 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Приписами частини 3 статті 110 КПК України передбачено, що рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

У відповідності до частини 5 статті 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідно до вимог частини 1, 3 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Оскаржувана постанова, детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 від 09 грудня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим, складена з дотриманням вимог частини 5 статті 110 КПК України, в ній чітко та недвозначно зазначено чому наданий висновок спеціаліста від 10 листопада 2010 року детективом не приймається до уваги, як доказ заподіяння моральної шкоди, тобто у мотивувальній частині постанови зазначені підстави, що послугували для такого висновку детектива (незавірена копія, неможливість встановити з висновку сим саме були заподіяні моральні страждання та моральна шкода ОСОБА_3 ).

За наслідками розгляду скарги, слідчим суддею не було встановлено, що детективом було допущено грубе або істотне порушення вимог процесуального закону, що послугувало підставою для скасування постанови, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення скарги.

Окрему увагу слідчий суддя звертає і на те, що виключно детектив під час досудового розслідування наділений правом визнати особу потерпілою від вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення, при встановленні наявності чи відсутності шкоди для конкретної особи, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 303, 306, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1