1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9708/23 1-кп/335/269/2025
18 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,
В провадженні суду на стадії розгляду перебуває дане кримінальне провадження.
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК). Окрім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).
На переконання прокурора, на час розгляду клопотання вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати, просив його задовольнити.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили зменшити розмір раніше визначеної застави.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.
Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк.
Перевіривши наявні матеріали провадження, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ризики, раніше встановлені судом не зменшились та продовжують існувати на цей час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, раніше встановлені судом не зменшились та продовжують існувати на цей час, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованого йому правопорушення та суворість можливого покарання, і інші запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів під час визначення розміру застави врахувала тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , обставини його вчинення та його роль, статус посади, яку він займає, та дійшла висновку, що застава в сумі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде здатною забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження, тому підстав для зменшення раніше визначеного розміру застави на теперішній час колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжити на 60 днів, з 18 лютого 2025 року по 18 квітня 2025 року включно, з утриманням обвинуваченого ОСОБА_6 в Держаній установі «Запорізький слідчий ізолятор», з можливістю внесення застави на умовах та у розмірі визначених ухвалою суду від 08 листопада 2024 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3