Номер провадження: 11-сс/813/521/25
Справа № 501/5278/23 1-кс/501/130/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської обл. від 14.02.2025, якою відмовлено в накладенні арешту на майно в межах к/п №0000543 від 27.07.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000543 від 27.07.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 про накладення арешту на нерухоме майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_8 , а саме на:

1) земельну ділянку площею 0,0595 га, кадастровий номер: :02:006:0301, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) об`єкти житлової нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме квартири:

- №1, загальною площею 30, 1 кв. м., житловою площею 30,1 кв. м.;

- №2, загальною площею 66, 2 кв. м., житловою площею 43,2 кв. м.;

- №3, загальною площею 38, 4 кв. м., житловою площею 34, 7 кв. м.;

- №4, загальною площею 36,8 кв. м., житловою площею 33, 1 кв. м.;

- №6, загальною площею 29, 5 кв. м., житловою площею 26, 6 кв. м.;

- №8, загальною площею 31, 4 кв. м., житловою площею 31, 4 кв. м.;

- №12, загальною площею 38, 4 кв. м., житловою площею 38, 4 кв. м.;

- №16, загальною площею 33, 8 кв. м., житловою площею 31, 2 кв. м.;

- №20, загальною площею 31, 4 кв. м., житловою площею 31,4 кв. м.;

- №21, загальною площею 33, 7 кв. м., житловою площею 31, 1 кв. м.;

- №22, загальною площею 33, 2 кв. м., житловою площею 13, 6 кв. м.;

- №23, загальною площею 31, 0 кв. м., житловою площею 31, 0 кв. м.;

- №26, загальною площею 31, 5 кв. м., житловою площею 31, 5 кв.м.;

- №32, загальною площею 31, 4 кв. м., житловою площею 31, 4 кв. м.;

- №34, загальною площею 33, 2 кв. м., житловою площею 13, 6 кв. м.;

- №36, загальною площею 38, 4 кв. м., житловою площею 38, 4 кв. м.;

- №39, загальною площею 31, 4 кв. м., житловою площею 10, 6 кв. м.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що санкції ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, не передбачають конфіскації майна як виду покарання, що свідчить про відсутність підстав вважати, що суд може призначити таке покарання; слідчим не доведено наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні; органом досудового розслідування не було встановлено та не надано достатніх доказів на доведення обставин, на які саме об`єкти нерухомого майна придбані майнові права потерпілими, оскільки будівельні адреси договорів не відповідають номерам квартир, зазначених в ЄРДР, при цьому, відомості про вчинення кримінальних правопорушень внесені до ЄРДР вибірково лише стосовно трьох потерпілих.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває та існують підстави вважати, що документи, на підставі яких проводилась реєстрація права власності на дані об`єкти нерухомого майна є підробленими;

- слідчим суддею не було враховано того, що об`єкти нерухомого майна, право власності на які було зареєстровано на підставі підроблених документів, мають значення для доведення обставин кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, зокрема, існують достатні підстави вважати, що вони були об`єктами кримінально-протиправних дій, тобто є надзвичайно вірогідними ризики, знищення, перетворення, відчуження такого майна з метою знищення речових доказів.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8 шляхом заборони відчуження, розпорядження та вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно нерухомого майна, а саме на:

1) земельну ділянку площею 0,0595 га, кадастровий номер: :02:006:0301, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) об`єкти житлової нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме вищезазначені квартири.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_8 зауважила на наступних обставинах:

- в клопотанні слідчого не наведено жодних підстав для заборони розпорядження майном, належним ОСОБА_8 , натомість, слідчий посилається на можливе вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_11 , яка придбала майнові права за зовсім іншою адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, саме ОСОБА_12 без підпису ОСОБА_8 зареєстрував право власності, підробивши підпис у державного реєстратора, продавав квартири у будинку за своїм підписом у договорах купівлі-продажу майнових прав без відома ОСОБА_8 , а потім вимагав деякі квартири оформити у нотаріуса, взявши у людей кошти за переоформлення, обіцяючи повернути кошти потім;

- досудове розслідування кримінального провадження триває з 2022 року, підозра нікому не оголошена, єдиною вимогою потерпілих є прохання оформити право власності на квартири, які їм обіцяв ОСОБА_12 , проте у разі перебування земельної ділянки чи квартири під арештом, здійснити це буде неможливо.

З урахуванням викладених обставин, представник ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку власника майна ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норм КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах к/п №0000543 вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на зазначені в ньому об`єкти нерухомого майна, належні на праві приватної власності ОСОБА_8 , зокрема, на земельну ділянку із кадастровим номером :02:006:0301, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також на квартири, розташовані за вищевказаною адресою, з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 1-7).

Окрім того, з клопотання слідчого, витягу з ЄРДР в к/п №0000543 та інших матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України за матеріалами правоохоронних органів стосовно можливого вчинення невстановленими особами шахрайських дій стосовно ОСОБА_11 , пов`язаних із придбанням квартири АДРЕСА_3 , а також за повідомленням представника потерпілих про те, що в період часу з 23.08.2019 по 24.06.2021 посадові особи ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ БУД» та ТОВ «Київ МІСТО БУД», а також ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , використовуючи підроблений документ, зареєстрували право власності на будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Так, в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_13 здійснював укладення договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири в житлових будинках, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , після чого повторно розміщував оголошення щодо продажу обумовленого в умовах зазначеного договору об`єкту нерухомого майна з метою його повторного продажу.

Таким чином були укладені договори купівлі-продажу майнових прав на квартири із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Згідно із відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 28.01.2025 об`єкти нерухомого майна квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 з 13.11.2020, а земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:0301, на якій розташований вищевказаний будинок, з 01.04.2020 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_12 продовжував оформлювати договори купівлі-продажу майнових прав на вказані квартири та отримувати за них грошові кошти, зокрема, такі договори були оформлені із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Після повного розрахунку із ОСОБА_12 за квартири потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 дізнались, що куплені майнові права на квартиру в дійсності належить ОСОБА_8 , яка разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які виступають від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності, вимагають додаткову плату за те, щоб ОСОБА_8 переоформила на них квартири.

Диспозиції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого на теперішній час здійснюється в межах к/п №0000543, передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому та за використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді стосовно того, що долучені органом досудового розслідування до клопотання про арешт майна докази не надають можливості встановити те, що потерпілими були придбані майнові права саме на ті квартири, мова про які йдеться в клопотанні слідчого про арешт майна та долучених матеріалах кримінального провадження.

Так, відповідно до долучених слідчим до поданого клопотання копій договорів купівлі-продажу майнових прав та довідок про оплату зазначених майнових прав, потерпілим ОСОБА_15 , відповідно до договору від 26.02.2020, було придбано майнові права на квартиру із будівельним номером АДРЕСА_22 ; потерпілою ОСОБА_14 , відповідно до договору від 23.08.2019, було придбано майнові права на квартири із будівельними номерами АДРЕСА_15 та АДРЕСА_12 за вищевказаною адресою; потерпілою ОСОБА_18 , відповідно до договору від 30.11.2021, було придбано майнові права на квартиру із будівельним номером АДРЕСА_5 за згаданою адресою; потерпілою ОСОБА_16 , відповідно до договору від 20.05.2020, було придбано майнові права на квартиру із будівельним номером АДРЕСА_7 за вказаною адресою (т. 1, а.с. 60-65, 78-83, 86-91, 93-98).

Водночас, в своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на 17 об`єктів нерухомого майна квартир, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_8 .

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що органом досудового розслідування не було надано достатніх доказів того, майнові права на які саме об`єкти нерухомого майна були придбані потерпілими з огляду на той факт, що будівельні адреси, зазначені в договорах купівлі-продажу майнових прав, не відповідають номерам квартир, зазначених в матеріалах кримінального провадження та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, відомості про вчинення кримінальних правопорушень внесені до ЄРДР вибірково, лише на підставі заяви представника потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 (т. 1, а.с. 16-17), в той час як в клопотанні слідчий просить накласти арешт на 17 об`єктів нерухомого майна.

Водночас, під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 зауважила на тому, що 01.04.2020 ОСОБА_8 придбала земельну ділянку із кадастровим номером :02:006:0301 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, власнику майна ОСОБА_8 стало відомо, що вищевказаний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було оформлено ОСОБА_12 від її імені з порушенням закону, оскільки довіреності на дії щодо оформлення будь-яких документів та згоди на дії з приводу реєстрації будинку вона не надавала, при цьому, в подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_12 здійснював продаж майнових прав на квартири без її згоди, коли право власності на будинок було оформлено на ОСОБА_8 .

З огляду на викладені вище обставини представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 238-239), на підставі чого до ЄРДР були внесені відповідні відомості за №0000109 та наразі здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження (т. 1, а.с. 237).

Із аналізу матеріалів провадження вбачається, що в межах даного к/п №0000543 слідчим 24.01.2024 було винесено постанову про відібрання експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_8 для проведення судової почеркознавчої експертизи, проте долучені до клопотання слідчого про арешт майна матеріали не містять відомостей стосовно того, чи було призначено та проведено в даному кримінальному провадженні зазначеного експертного дослідження.

Окрім того, представником ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду було долучено заяву, підписану від імені мешканців будинку по АДРЕСА_1 , в якій останні просили відмовити прокурору в задоволенні апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін, а також зазначили, що накладення арешту на земельну ділянку та квартири у будинку позбавить мешканців будинку права розпоряджатись своєю власністю, переоформити квартири на власників майнових прав та у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на житло.

При цьому, зазначена заява була також підписана мешканцями квартир, клопотання про арешт стосовно яких було подано органом досудового розслідування, зокрема, квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_20 .

За встановлених обставин в їх сукупності, колегія суддів доходить переконання про те, що органом досудового розслідування в даному випадку не було доведено відповідності об`єктів нерухомого майна (земельної ділянки та квартир), зазначених у клопотанні, критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, не було доведено того, що саме перераховані у клопотанні слідчого квартири були об`єктом кримінально протиправних дій.

Окрім того, в поданому клопотанні слідчий в якості однієї із підстав для накладення арешту на об`єкти нерухомого майна земельну ділянку та квартири посилається на необхідність забезпечення цивільного позову, який буде подано в межах кримінального провадження (т. 1, а.с. 4).

Разом із тим, колегія суддів зауважує на тому, що, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті (тобто для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення цивільного позову), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні взагалі не поданий, жодній особі впродовж всього досудового розслідування, яке триває з лютого 2022 року, не повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто законодавчо визначені підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову в даному випадку відсутні.

Окрім того, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості накладення арешту на майно із вищезгаданою метою задля забезпечення цивільного позову, який може бути подано в майбутньому, натомість, розмір цивільного позову повинен бути обґрунтованим.

З урахуванням викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку стосовно недоведеності органом досудового розслідування відповідності майна (об`єктів нерухомості), на яке прокурор просив накласти арешт, критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого постановив вмотивоване, законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської обл. від 14.02.2025, якою було відмовлено в накладенні арешту на об`єкти нерухомого майна, належні на праві приватної власності ОСОБА_8 , відповідно до переліку в мотивувальній частині ухвали, в межах к/п №0000543 від 27.07.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4