ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1002/25
провадження № 1-кс/753/358/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004486, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286КК України, -

В С Т А Н О В И В:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на майно.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24 січня 2025 року клопотання передано судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що слідчим СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0004486 від 4 листопада 2024 року за частиною першою статті 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 3 вересня 2024 року біля 21:30 год за адресою: м. Київ, перехрестя пр-т Григоренка-вул. Радзіня відбулось зіткнення автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Фольцваген» ОСОБА_8 отримала травми.

В ході огляду місця події було встановлено, що автомобіль «Нісан» д.н.з. НОМЕР_2 має сліди ДТП. Вказаний транспортний засіб було передано під зберігальну розписку власнику ОСОБА_7 . Постановою слідчого від 4 листопада 2024 року вказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом у справі. В той же час слідчим встановлено, що 14 листопада 2024 року цей транспортний засіб було переоформлено на нового власника ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2024 року.

14 січня 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Клопотання прокурором обґрунтовано тим, що у ході проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль "Нісан" д.н.з. НОМЕР_2 , з метою збереження цього транспортного засобу - як речового доказу, оскільки в ході проведення досудового розслідування може виникнути необхідність у призначенні ряду експертиз, для проведення яких експертам потрібно надати зазначений транспортний засіб.

Розгляд клопотання було призначено на 28 січня 2025 року, але у зв`язку з неявкою власника майна та відсутністю підтвердження про належне повідомлення останнього про день та час судового засідання, розгляд клопотання було відкладено на 7 лютого 2025 року.

У судовому засіданні 7 лютого 2025 року прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, зазначив, що метою арешту вказаного транспортного засобу є збереження його як речового доказу.

Власник майна у судовому засіданні пояснила, що автомобіль "Нісан" д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний її чоловіком через сайт AUTO.RIO, він купляє автомобілі після ДТП, реставрує їх та продає. Власник вказаного автомобіля повідомила їх про те, що із власником авто вони зустрілись на СТО, де власниця повідомила їх, що їм нарахували велику суму за ремонт авто після ДТП, тому вона вирішила його продати. Вони у нотаріуса в м. Вишгород оформили довіреність на вказане авто, після чого автомобіль забрали на евакуаторі та відвезли до м. Прилуки. Надалі її чоловік відремонтував автомобіль та також десь у грудні 2024 року продав його іншій людині. Проте, на сьогоднішній день новий власник ще не зареєстрував за собою право власності на вказане авто. Вона на сьогодні є власником цього автомобіля, але фактично він знаходиться у користуванні третіх осіб. У задоволенні клопотання просили відмовити.

Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, власника майна, повно, всебічно та об`єктивно вивчивши доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, доходить наступного висновку.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема пункт 7 частини другої статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до частини першої статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Встановлено, що 3 вересня 2024 року ОСОБА_7 , попередній власник автомобіля, яка була за його кермом в момент ДТП 3 вересня 2024 року, з приводу якого здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, підписала зберігальну розписку, в якій зазначено, що вона отримала від слідчого транспортний засіб з пошкодженнями, отриманими в результаті ДТП, який зобов`язується зберігати, не ремонтувати, не відчужувати без дозволу органів дізнання, слідства або суду, або до прийняття рішення по матеріалами ДТП. Вказаний автомобіль буде зберігатись за адресою: с. Старі Петрівці, вул. Л. Українки, 11.

Відповідно до долученої до клопотання прокурора інформації, автомобіль «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 24 січня 2025 року належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 7442/2024/4998193 від 14 листопада 2024 року.

Як зазначив у судовому засіданні прокурор, ОСОБА_7 не отримувала дозволу від органів досудового розслідування на розпорядження чи ремонт автомобіля «Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_2 .

Як вбачається із пояснень власниці автомобіля, він був придбаний її чоловіком у вересні 2024 року у ОСОБА_7 та 14 листопада 2024 року був укладений відповідний договір купівлі-продажу в ТСЦ. Наразі вказаний автомобіль повністю відремонтований та проданий третім особам.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, слідчий суддя вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно, а саме, автомобіль марки "Nissan Note» д.н.з. НОМЕР_2 відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення частин другої-третьої статті 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Прокурор у судовому засіданні та у клопотанні обґрунтовував необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб саме з метою збереження його як речового доказу, оскільки він був пошкоджений у ДТП та містить на собі відповідні сліди.

Проте, враховуючи те, що на цей час автомобіль відремонтовано, тобто знищені будь-які сліди ДТП, які він на собі мав, зважаючи на те, що прокурором у судовому засіданні не зазначено інших підстав для арешту цього автомобіля, а також недоведено слідчому судді необхідність накладення на нього арешту, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, для запобігання яких необхідно накласти арешт на майно, з огляду на викладені вище обставини (продаж автомобіля підозрюваною ОСОБА_7 після ДТП, ремонт цього транспортного засобу та перепродаж його третім особам, які не мають жодного відношення до подій, з приводу яких здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні), слідчий суддя не вбачає на разі підстав для такого втручання у права та інтереси володільця майна, як накладення арешту на транспортний засіб, а отже підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про арешт майна - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1