ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 Справа №607/22335/24 Провадження №1-кп/607/621/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000217 від 06 липня 2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи визнаним винним постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за №607/4778/24 від 06 березня 2024 року, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив дії щодо умисного невиконання постанови суду.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 24 травня 2024 року о 13:40 год, рухаючись по вул. Об`їзній, в с. В. Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області, ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Skoda» моделі «Octavia», р.н. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками СРПП відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області.

24 травня 2024 року працівниками СРПП відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області складено протокол серії ААБ №005456 за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 5 ст.126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а також протокол серії ААБ №005456 про вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_3 не було добровільно виконано постанову суду, яка набрала законної сили, чим порушено один із основних принципів судочинства - обов`язковість судових рішень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та суду пояснив, що 24 травня 2024 року, знаючи, що позбавлений права керування транспортними засобами, керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia». Штраф накладений згідно постанови суду за вчинення адміністративних правопорушень він не оплатив.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, що є нетяжким, його ставлення до цього порушення та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів психіатра чи нарколога, його майновий стан, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого відсутні.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що, з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання, у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання, з врахуванням характеризуючих даних обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Поряд з цим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений визнав свою вину, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1