Справа № 496/222/25
Провадження № 1-кп/496/393/25
У Х В А Л А

16 січня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (відеоконференція),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.

До суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 , в якому вона просить продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням на гауптвахті Південного ТУ ВСП ЇС України.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що 27.12.2024 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 скеровано на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області. Під час досудового розслідування слідчим суддею Київською районного суду м. Одеси, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено до 02.02.2025 року включно. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганні ризикам передбаченим п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КГІК України. На теперішній час існує наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб зашкодити кримінальним провадженню, а тому строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, при цьому посилався на обставини, викладені у письмовому клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні зазначив, що йому не потрібен захисник і це не пов`язано з його матеріальним станом, свої інтереси буде захищати самостійно, при цьому не заперечував щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав прокурора.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, дослідивши клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судебное решение от 26 января 1993 года § 30/.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у злочині, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родин й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Суд погоджується з думкою прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що останній, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з мстою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду; ризику, передбаченого п. 4 ч. і ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, ОСОБА_4 , матиме можливість ухилення від суду, шляхом безпідставного звернення до медичних закладів, державних та соціальних служб для оформлення фіктивних підстав для отримання лікарняних, чи незаконного перетину державного кордону України, що впливатиме на прийняття рішення судом у розумні строки; ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, маючи об`єктивну можливість повернутись добровільно до військової частини це не зробив, тому наявний ризик, що ОСОБА_4 продовжуватиме вчиняти дії направлення на ухилення від виконання обов`язків з військової служби, а також ризик вчинення нового військового злочину такий як дезертирство, що відноситься до категорії особливо тяжких злочині.

Також суд наголошує на тому, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 02.02.2025 року, а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, також суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відомості, що характеризують його особу, репутацію вчинення тяжкого злочину, у скоєнні якого обвинувачується, а також триваюче знаходження ОСОБА_4 у злочинному стані, а саме з 31.10.2017 року останній ухилявся від проходження військової службу, тобто понад 7 років, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, на теперішній час, не встановив.

Таким чином, ризики передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування щодо ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу - не має, тому суд вважає, що клопотання прокурора про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, так як жоден більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, встановленим в судовому засіданні, з урахуванням того, що обвинувачений був згоден з клопотанням прокурора.

При цьому також необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченому діяння.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 16.01.2025 року до 16.03.2025 року включно з утриманням на гауптвахті Південного ТУ ВСП ЗС України.

Керуючись ч. 4 ст.183 КПК України, суд не визначає обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 314, 315, 371, 372, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 16.01.2025 року до 16.03.2025 року включно з утриманням на гауптвахті Південного ТУ ВСП ЗС України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику гауптвахті Південного ТУ ВСП ЗС України.

Апеляційна скарга подається на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 21 січня 2025 року.