УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта, заявленого у кримінальному провадженні № 201/482/25 (пр. № 1-кп/201/642/2025), відомості про яке 04 грудня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000206, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором до суду надісланий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. В день його надходження до суду, було ухвалено рішення про призначення підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 заявила письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, в обґрунтування яких зазначила, що стороною обвинувачення було помилково визначено суму завданого матеріального збитку, оскільки, на думку сторони захисту, вартість викраденого майна становить 2 899,00 гривень, а не 3 333,33 гривень, як зазначено в обвинувальному акті, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, у зв`язку з чим, захисник просила повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акта, зазначаючи, що останній відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вирішуючи подане клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Положеннями ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.

Разом з цим, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність цього процесуального документу вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Так, доводи сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта прокурору з підстав неправильного визначення суми завданого кримінальним правопорушенням матеріального збитку не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки, як зазначив Кримінальний касаційний суд у складі Верховного суду в постанові від 11 вересня 2024 року, системний аналіз статей 314, 315, 342, 368 КПК України свідчить про те, що суд встановлює обставини, які викладені в обвинувальному акті, та винуватість особи у вказаних діях тільки після дослідження та оцінки доказів в ході судового розгляду. Водночас встановлення обставин справи під час підготовчого судового засідання не відповідає меті вказаній стадії судового процесу.

Більш того, за змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ст. 91, ст. 94 КПК України, суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність щодо достатності лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та права на захист. Без безпосереднього дослідження доказів, їх належної перевірки та оцінки, суд позбавлений можливості встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та відповідно правильно кваліфікувати вчинене особою діяння, а також вирішити інші питання, які має вирішуватися при постановленні будь-якого судового рішення.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Тож, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору із зазначених останньою вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 17, 291, 314, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта, заявленого у кримінальному провадженні № 201/482/25 (пр. № 1-кп/201/642/2025), відомості про яке 04 грудня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000206, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відмовити.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений о 14.10 годині 21 березня 2025 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1