Справа № 748/2737/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/451/25
Категорія - ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001615 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігова, житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта базова середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4543,68 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 19 травня 2024 року, близько 15 год 30 хв, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу Будинку культури, що розташований по вул. Шевченка, 1 в с. Сахнівка Чернігівського району Чернігівської області, діючи в умовах воєнного стану, підійшов до ОСОБА_10 та з руки останнього відкрито викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi note 4x» 32 gb, вартістю 1280,00 грн., та з асфальтного покриття відкрито викрав велосипед марки «Аіст», вартістю 2000,00 грн., з набором для електровелосипеду «MXUS 48V 500W трищітка + акумулятор Samsung 14.5 Ah», вартістю 18 783,00 грн., що належать ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 22 063 грн. 75 коп.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції, призначити йому більш м`яке покарання, із застосуванням ст.69 КК України, та звільнити від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. В обґрунтування скарги посилається на те, що місцевий суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зокрема, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та те, що він повністю відшкодував збитки, так як майно, перелічене в обвинувальному акті, повернуто потерпілому та його родичам, які претензій до нього не мають, просять пом`якшити призначене йому покарання. Вказує, що в обвинувальному акті органом досудового розслідування, зазначено пом`якшуючою обставиною, відповідно до ст.66 КК України, серед іншого, і щире каяття, проте, будучи юридично необізнаним, ОСОБА_8 слухав свого захисника, яка вказувала, що він вчинив крадіжку майна потерпілого, а не грабіж, тому він і не визнав свою вину саме за ст.186 КК України, але підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення та розповів про їх перебіг. Крім того, на даний час, обвинувачений усвідомив, що в його діях наявний склад грабежу і він повністю визнає свою вину та щиро кається, що просить визнати обставиною, яка пом`якшує покарання. Вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, однак єдиною кваліфікуючою ознакою є «вчинення в умовах воєнного стану», тобто, в іншому випадку його дії кваліфікувалися за ч.1 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, яке є нетяжким злочином. Апелянт зазначає, що його дії не призвели до будь-яких негативних та тяжких наслідків, які б неможливо було б виправдати. Він є особою молодого віку, проживає разом з матір`ю, якій постійно фізично допомагає по господарству, має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно; посильно допомагає Збройним Силам України та Державі.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначених статей наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Зокрема, статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту оскаржуваного вироку убачається, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевий суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне часткове відшкодування завданих збитків. Інших обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, місцевим та апеляційним судом встановлено не було.

Водночас, стороною захисту не було належно обґрунтовано, які саме обставини істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та слугують підставами для застосування статті 69 КК України, а також, які дають підстави для застосування ст.75 КК України.

Крім того, спростовуючи позицію сторони захисту про наявність інших обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , колегія суддів ураховує позицію Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на зміст поняття «щире каяття».

Зокрема, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що обвинувачений в судовому засіданні апеляційного суду визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки (постанова Верховного Суду від 07.03.2023, справа № 514/1581/20 (провадження № 51-236км23).

У даній ситуації обвинувачений ОСОБА_8 , надаючи показання в суді першої інстанції, повідомив, що вину не визнає, так як він відкрито не заволодівав майном потерпілого ОСОБА_10 , зазначив обставини скоєння кримінального правопорушення та розповів про їх перебіг. Тобто, не заперечення обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про щире каяття, оскільки останнє завжди пов`язане з відвертим осудом своєї поведінки як причини заподіяної шкоди, отже і відповідним суб`єктивним ставленням до вчиненого, чого у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Відсутність у потерпілого будь-яких претензій до ОСОБА_8 , на що посилається сторона захисту, не є вирішальним при призначенні обвинуваченому покарання та враховується в сукупності з іншими обставинами справи.

Наявність пом`якшуючих обставин, сімейний стан та стан здоров`я, позитивні характеристики, за відсутності належного обґрунтування в контексті застосування положень статті 69 КК України, не є тією обставиною, яка істотно зменшує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

А тому, призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проте перебував на стаціонарному лікуванні в ЧОПНЛ з 08.08.2023 по 10.08.2023 з приводу: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація; його вік, стан здоров`я, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не працює; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений ч.4 ст.186 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, а саме вчинення відкритого викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, у спосіб, який, зокрема, не відповідає моральним засадам у суспільстві і негативно характеризує ОСОБА_8 в частині законослухняності, його схильності до вчинення протиправних дій, тому апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 75 КК України, як на цьому наполягає сторона захисту.

Отже, всі обставини, на які посилається ОСОБА_8 , судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4