Справа № 139/23/25
Провадження №11-кп/801/431/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 15.10.2024 за № 0000382,

за апеляційною скаргою прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

За ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України ОСОБА_9 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнено його від цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

За ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_9 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Початок строку відбування ОСОБА_9 покарання у виді штрафу ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком чинності.

Речовий доказ: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області на прізвище ОСОБА_9 , ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 7959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень на користь держави.

Згідно з вироком на початку грудня 2012 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_9 , знайшов в мережі «Інтернет» оголошення про виготовлення посвідчень водія з будь-якими категоріями та під час спілкування з невідомою особою в месенджері «Вайбер» йому за винагороду у сумі 10000 гривень, було запропоновано внести до наявного у нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке у встановленому законом порядку було видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області із категоріями «А, В1, В, С1, С» завідомо неправдиві відомості, а саме, доповнення у вигляді категорій «А1» та «СЕ». За попередньою домовленістю ОСОБА_9 за допомогою логістичної компанії АТ «Укрпошта» надіслав невідомій особі оригінал свого посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, з метою внесення до нього завідомо неправдивих відомостей. Після цього, у невстановлений під час досудового розслідування день та час, невстановлена особа підробила посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_9 , а саме: внесла зміни в його первинний зміст, додавши до нього категорії «А1» та «СЕ». Наприкінці грудня 2012 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_9 за допомогою логістичної компанії АТ «Укрпошта», накладним платежем перерахував невідомій особі грошові кошти за внесення завідомо неправдивих відомостей до посвідчення водія на своє ім`я, після чого у пункті видачі АТ «Укрпошта» в смт Муровані Курилівці Вінницької області отримав завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області на його ім`я, з категоріями «А1, А, В1, В, С1, С, СЕ» та зберігав його з метою подальшого використання.

14 жовтня 2024 року о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області із категоріями «А1, А, В1, В, С1, С, СЕ» є підробленим, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «2106» із державним номерним знаком « НОМЕР_2 » та будучи зупиненим працівниками сектору реагування патрульної поліції СПД № 1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області по вулиці Соборній поблизу будинку № 160 в селищі Муровані Курилівці Могилів-Подільського району Вінницької області під час перевірки документів на вимогу працівників поліції пред?явив посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 03.08.2012 Жмеринським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області на своє ім`я, із категоріями «А1, А, В1, В, С1, С, СЕ», тобто використав завідомо підроблений документ, та був викритий у підробці.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_9 (а.с. 10-12), яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 (документи, що підтверджують повноваження захисника (постанова про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням, доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 14 січня 2025 року) на аркушах кримінального провадження 84-85, 86), слідує, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, тобто в пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, що має право видавати чи посвідчувати такі документи, і яке надає права, з метою його використання та у використанні завідомо підробленого документа; погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Одночасно, обвинувачений ОСОБА_9 у заяві (а.с. 13) заперечив проти звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України, але просить звільнити його від покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у зв?язку із закінченням строків давності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво в підробленні посвідчення, яке видається установою, що має право видавати чи посвідчувати такі документи, і яке надає права, з метою його використання. Та за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_9 змінити на підставі ст. 413 КПК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. У резолютивній частині вироку вказати, що за ч.5 ст.27 - ч.1 ст.358 КК України ОСОБА_9 звільнити від покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, дійшовши ґрунтовного висновку про те, що строки давності за ч.5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 станом на день ухвалення вироку закінчилися, однак безпідставно визначив обвинуваченому за цією статтею конкретний вид та розмір покарання та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення п.2 ч.1 ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України, що є підставою зміни вироку суду першої інстанції.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Захисниця ОСОБА_7 не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни оскаржуваного вироку за доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення, оскільки в них не ставиться питання про погіршення процесуального становища її підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_9 надіслав до апеляційного суду заяву про проведення судового розгляду в його відсутність, тому згідно з вимогами ч.4 ст.405 КПК України та за згодою сторін, які з`явилися до апеляційного суду, судовий розгляд відбувся у його відсутність.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не повністю.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, вчинене ОСОБА_9 у грудні 2012 року, а тому з моменту його вчинення на час ухвалення вироку минуло більше трьох років. ОСОБА_9 не ухилявся від слідства і суду, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Тобто, інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України, є кримінальним проступком.

Таким чином, на день розгляду провадження судом першої інстанції сплили строки давності, визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

Апеляційним судом установлено, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що строки давності за ч.5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 станом на день ухвалення вироку закінчилися, однак безпідставно визначив обвинуваченому за цією статтею конкретний вид та розмір покарання та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає п.2 ч.1 ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст.413 КПК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Отже, ОСОБА_9 за ч.5 ст.27 - ч.1 ст. 358 КК України слід звільнити від покарання без визначення його виду і розміру на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 413, 419, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27 - ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - змінити з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У резолютивній частині вироку вказати, що за ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України ОСОБА_9 звільнити від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв?язку із закінченням строків давності.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3