Провадження № 1-кп/522/423/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000790 від 26.07.2022 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця уродженця с. Жовтень Ширяївського району Одеської області, громадянина України, українця, з незакінченою середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

20.07.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 29.10.2021 по закінченню строку покарання,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

26.07.2022, приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи біля будинку №58 на вулиці Пантелеймонівська в м. Одесі помітив церковну лавку у храмі Тихвінської ікони Божої матер Світо-Андріївського подвір?я м. Одеси.

У подальшому, ОСОБА_3 маючи умисел на вчинення хуліганства, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке проявилось у нахабному та зневажливому ставленні до норм громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на присутність осіб, які перебували в приміщенні церковної лавки, діючи умисно підійшов до прилавків, та почав руками хаотично розкидати речі, які були розміщені на полицях.

Після отриманого зауваження від працівника церковної лавки. продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганський дій, незважаючи на зауваження, підійшов до іншої вітрини, та почав з її полиць кидати на землю церковні сувеніри, церковні свічки та церковні книги, тим самим вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, що виразилось у нанесенні матеріальної шкоди храму Тихвінської ікони Божої матер Світо-Андріївського подвір?я м. Одеси, в особі протоієрею ОСОБА_6 на загальну суму 5 850 гривень.

Вчинивши вищевказані хуліганські дії ОСОБА_3 , місце вчинення кримінального правопорушення залишив.

Крім того, ОСОБА_3 , завідомо знаючи, що на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX) та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX введено воєнний стан та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-IX від 03.03.2022 року 26.07.2022 приблизно о 09 годині 40 хвилин перебував на вул. Пантелеймонівській в м. Одесі, де у останнього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний замисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 помітив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_8 яка в цей час перебувала біля будинку №56 по вул. Пантелеймонівська в м. Одесі. та помітив у останньої в руці мобільний телефон, який і визначив предметом свого злочинного посягання.

В подальшому, в цей же час та місці ОСОБА_3 , впевнившись, що свідки відсутні та ніхто не зможе перешкодити доведенню злочинного умислу до кінця, підійшов до потерпілої, задля подавлення супротиву з боку потерпілої застосував насильство, що не є небезпечним для здоров?я, що виразилося в нанесенні удару в обличчя, та чітко розуміючи протиправність свого діяння, суспільно-небезпечні наслідки даного діяння та свідомо бажаючи їх настання, а також що його дії носять відкритий характер для потерпілої, з метою особистого збагачення, вирвав з правої руки потерпілої мобільний телефон марки «Samsung Galaxy f50», в корпусі сірого кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора ВФ «України», абонентський номер № НОМЕР_3 , вартістю 19 990 гривень.

Проте, при спробі залишити місце вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 був затриманий, у зв?язку з чим завершити свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна останній не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

В результаті вказаних злочинних дій потерпілому попереджено майнову шкоду на загальну суму 19 990 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою провину у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці, а саме у церковній лавці вчинив хуліганські дії. Крім того, він відкрито викрав мобільний телефон потерпілої ОСОБА_8 . У вчиненому щиро покаявся.

Потерпілі до судового засідання не з`явилися. Надали заяви, в яких просили розгляд кримінального провадження проводити без їх участі. Матеріальну шкоду їм відшкодовано у повному обсязі і матеріальних претензій до обвинуваченого вони не мають.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєні кримінальних правопорушень, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 : за ч.1 ст. 296 КК України за ознаками - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю; за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України за ознаками - закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), пов?язане з застосуванням насильства що не є небезпечним для здоров?я, вчинено повторно, вчинено в умовах воєнного стану.

При призначені покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить те, що він визнав свою вину, щиро покаявся, відшкодував матеріальну шкоду потерпілим у повному обсязі.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання, із застосуванням ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

-За ч.1 ст. 296 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки;

-За ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч.3 ст. 68 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього його ув`язнення у період з 26.07.2022 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили, залишити без змін.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy f50», в корпусі сірого кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора ВФ «України», абонентський номер № НОМЕР_3 вважати повернутим власнику; цифровий лиск з відеозаписом з назвою «Л.Шмідта-Пантелеймонівська (у бік л.Шмідта)_3053_to_3256 з камер відеоспостереження зберігати в матеріалах кримінального провадження; диск формату DVD R 4.7 GB ANV зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1