Справа № 583/4049/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання начальника Великописарівського відділу Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000545 від 18 червня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблучного Великописарівського району Сумської області, громадянина України, з неповною базовою середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області з 09 серпня 2025 року перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне спричинення потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні від начальника Великописарівського відділу Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 червня 2024 року ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 16 серпня 2024 року, який було продовжено ухвалами Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2024 року до 11 жовтня 2024 року, від 10 жовтня 2024 року до 08 грудня 2024 року, від 06 грудня 2024 року до 03 лютого 2025 року, від 21 січня 2025 року до 20 березня 2025 року без визначення розміру застави. Вважає, що на цей час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали, так як він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має постійного місця роботи та джерела доходів, неодружений, утриманців не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, що в своїй сукупності могло б утримувати обвинуваченого від переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам переховування або продовження злочинної діяльності. Так особисте зобов`язання не можливо застосувати у зв`язку з тим, що цей запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків; особиста порука не може бути застосована, оскільки не надходили письмові звернення осіб, які виявили бажання поручитися за обвинуваченого; застава також не може бути застосована, так як таких клопотань не надходило від обвинуваченого, його захисника, рідних чи інших осіб; домашній арешт неможливо застосувати, так як обвинувачений підлягає постійному контролю з метою запобігання вказаних ризиків. Перебуваючи за місцем проживання, він може продовжити свою злочинну діяльність, матиме можливість здійснювати тиск на потерпілу та можливих свідків, з метою зміни ними показів на його користь. Закінчити судовий розгляд до 20 березня 2025 року неможливо. В зв`язку з цим просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечили.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали заяви кожен окремо про проведення судового засідання без їх участі / а.с. 26-27/.

З урахуванням думки учасників судового розгляду суд вважає за можливо розглянути клопотання без участі потерпілих.

Вивчивши матеріали справи /в межах заявленого клопотання/, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання, порушене у клопотанні прокурора, суд зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто з моменту оголошення йому про підозру у вчиненні вказаного злочину і по цей час існує незмінність підстав для його обвинувачення в його вчиненні, що є необхідною умовою для того, щоб відносно нього взагалі міг бути обраний запобіжний захід.

Проте суд наголошує, що лише цієї умови недостатньо для продовження запобіжного заходу і враховує, що в судовому засіданні прокурором доведено, що обґрунтовано існують ризики, зазначені ним у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені пунктами 1-5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, окрім наявності ризику, зазначеному у пунктах 1, 5 ч. 1 статті 177 цього Кодексу, суд приймає до уваги: відсутність нарікань на стан здоров`я обвинуваченого, він офіційно не працевлаштований, не одружений, не має утриманців, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, проживає одиноко. Крім цього обвинувачений не визнає свою винуватість, змінив показання проти тих, що надавав на досудовому розслідуванні, тому в суду не має до нього довіри, що будучи на свободі він не буде переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності. Як встановлено в судовому засіданні він і раніше вчиняв злочини, засуджувався до кримінального покарання, вживає спиртні напої, має психічні вади.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі обставини справи та дані, що характеризують спосіб життя ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому йому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , пов`язаний із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання начальника Великописарівського відділу Охтирської окружної прокуратури Сумської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Продовжити строк тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000545 від 18 червня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на строк шістдесят днів, обчислюючи цей строк з 20 березня 2025 року до 18 травня 2025 року включно.

Визначити строк дії ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 години 00 хвилин 18 травня 2025 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 24 березня 2025 року о 08 годині 15 хвилин.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1