ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Новомосковськ (нині - м. Самар) Дніпропетровської області, громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що вона 05 грудня 2024 року о 14 годині 24 хвилин знаходилась у приміщенні торгівельного залу магазину «Єва 10063», розташованого за адресою: вул. Гідності, 38Б в м. Самар Дніпропетровської області, де у неї виник прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме товару, який знаходився на полицях вказаного магазину, вчиненого в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій прямий умисел, перебуваючи у вказаний час та місці, діючи таємно, умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшла до прилавку магазину з косметичними засобами, взяла до рук з прилавку магазину сережку UK49, сережки 23Н1198, трав`яний крем Хімано Боро Плюс 25 мл, шампунь м`яке очищення Хэд&Шолдерс, 300мл, яке належить ТОВ «РУШ», після чого, сховала викрадене майно до сумки та пройшла до виходу з магазину.

ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення майна, дійшла до виходу з магазину, в цей момент спрацювала система «антикрадій» та дії ОСОБА_7 були помічені працівниками магазину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які розуміючи злочинні дії ОСОБА_7 , наказали останній залишатися на місці до приїзду служби охорони.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, а саме товаром, який вона раніше з метою викрадення поклала до себе в сумку, та який належить ТОВ «РУШ», із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

В момент, коли ОСОБА_11 відійшла від вхідних дверей, ОСОБА_7 маючи можливість не доводити свій прямий умисел до кінця, та залишити викрадене майно в магазині, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на здійснення нападу із погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи яка зазнала нападу, з метою припинення опору продавця ОСОБА_10 , дістала зі своєї сумки предмет, схожий на пістолет, та повідомила ОСОБА_10 , що у разі подальшого перешкоджання її виходу з магазину, здійснить постіл в неї, та після того як ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя, відійшла вбік, ОСОБА_7 утримуючи при собі викрадене майно, залишила місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши ТОВ «РУШ» майновий збиток.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

06.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК.

06.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_12 , погодженого прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 07 лютого 2025 року, з покладенням на неї таких обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області та/або Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області; не відлучатися цілодобово без дозволу слідчого, прокурора та/або суду з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків необхідності запобігання загрози життю та здоров`ю, тобто необхідності звернення за медичною допомогою та у зв`язку з можливими заходами під час дії воєнного стану; утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з необґрунтованістю та порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування посилаючись на практику ЄСПЛ зазначає, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваної ОСОБА_7 , виконання нею процесуальних обов`язків, а головне у даному випадку попередження незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень та продовження протиправної діяльності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя не надав належної оцінки підставам та обставинам, передбаченим ст.177, п.п.2,3,5,7 ч.1 ст.178 КПК, а саме: тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, віку та стану здоров`я, який дозволяє перебувати в умовах слідчого ізолятора, майнового стану підозрюваної, відсутності законних джерел доходу та офіційного місця роботи або навчання.

Крім того, судом не надано належної оцінки суспільній небезпеки дій ОСОБА_7 , свідомому ігноруванні охоронюваних законом прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку, а також тому, що підозрювана маючи можливість відмовитись від закінчення злочинного посягання на майно ТОВ "РУШ" після її викриття працівником магазину, свідомо вирішила довести злочинний умисел до кінця шляхом погроз застосування насильства, небезпечного для життя, використовуючи при цьому предмет, схожий на вогнепальну зброю.

Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, обставини вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину свідчать про абсолютне ігнорування останньою норм суспільної моралі та загально-прийнятих у суспільстві правил поведінки, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного відносно підозрюваної.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком в межах строку досудвого розслідування до 06 лютого 2025 року, вислухавши думку підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є - запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 та обираючи стосовно неї інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Отже, всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення та ймовірність призначення їй тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів її переховування від органу досудового розслідування, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрювана ОСОБА_7 після застосування щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у даному кримінальному провадженні, порушувала умови та не дотримувалася покладених на неї обов`язків, або намагалася переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 , яка своєчасно з`являється за викликом до слідчого та прокурора.

Разом з тим, всупереч доводам прокурора, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі доведеності її винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваної, віку та стану її здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, яка не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, зареєстроване та постійне місце проживання, раніше не судима, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а покладені на неї згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК.

Водночас додатково надані прокурором суду апеляційної інстанції рапорт інспектора Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 09.01.2025, а також рапорт поліцейського ОСОБА_14 та пояснення підозрюваної ОСОБА_7 щодо причин її відсутності за місцем проживання у денний час 09 січня 2025 року не свідчать про системність недотримання підозрюваною обмежень домашнього арешту. Як зазначив прокурор під час апеляційного розгляду цей випадок порушення підозрюваною умов домашнього арешту був єдиним, а попередня вартість майна ТОВ "РУШ", яким заволоділа ОСОБА_7 , становить - 862 грн.

У випадку недотримання уподальшому підозрюваною ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваної ОСОБА_7 строком до 07 лютого 2025 року та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4