Справа № 463/1387/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/667/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 6 лютого 2025 року,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

апелянта ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , від 06 лютого 2025 року.

В обґрунтування скарги зазначав, що 07 лютого 2025 року в інтересах ОСОБА_6 він подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про вчинення кримінального правопорушення. Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в порушення вимог ст. 214 КПК України протягом 24 годин питання про внесення в ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення не вирішив, натомість фактично відмовлено у внесенні таких відомостей. А тому він звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, за результатами якої слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 11 лютого 2025 року було постановлено ухвалу у справі №463/1278/25, провадження №1-кс/463/1342/25, якою в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 від 06 лютого 2025 року. З вказаною ухвалою слідчого судді та мотивами її прийняття скаржник категорично не погоджується, а тому повторно звернувся до слідчого судді із тотожною скаргою, яку просив задовольнити.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі його заяви від 06 лютого 2025 року

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, призначити новий розгляд скарги в суді першої інстанції.

Вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, передчасною та такою, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки ухвала слідчого судді про відкриття провадження не надсилалася до ТУ ДБР, розташованому у м. Львові.

Наголошує, що слідчим суддею не досліджено матеріалів справи, окрім того зазначає, що він не висловлював своєї думки в судовому засіданні.

Повідомляє, що слідчий суддя не взяв до уваги аргументи наведені в його скарзі, та заяві про кримінальне правопорушення.

У судове засідання, призначене на 3 березня 2025 року ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, адвокат ОСОБА_5 просив проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Статтею 406 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що неявка ОСОБА_6 не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги у його відсутності.

Заслухавши доповідача, доводи апелянта на підтримку аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , колегія суддів виходить з того, що положення КПК України не передбачають можливості повторного звернення до слідчого судді з скаргою щодо невнесення відомостей до ЄРДР, з тих самих підстав.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на загальні засади кримінального провадження, закріплені у ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема верховенство права та обов`язковість судових рішень.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини /далі ЄСПЛ/ (ст. 8 КПК). Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини /далі Конвенція/, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (п. 61 рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» / Brumarescu v. Romania, заява №28342/95; п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» / Khristov v. Ukraine, заява №24465/04).

Правова певність (юридична визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Водночас відхід від зазначеного принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (п. 52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, заява №52854/39).

Захист від дублювання кримінального провадження є однією з конкретних гарантій, пов`язаних із загальною гарантією справедливого судового розгляду у кримінальному провадженні згідно зі ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09.03.2006 щодо прийнятності заяви у справі «Братякін проти Росії» / Bratyakin v. Russia, заява №72776/01).

Принцип правової визначеності також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра, безперечно, є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права (п. 107 рішення ЄСПЛ від 12.01.2016 у справі «Борг проти Мальти» / Borg v. Malta, заява №37537/13). Відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи, або у випадках, коли є необхідність забезпечити відшкодування (у контексті виконання рішень ЄСПЛ) (п. 62 рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «Морейра Феррейра проти Португалії» / Moreira Ferreira v. Portugal, заява №19867/12). Отже, за відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, який щодо тих самих вимог тієї ж сторони судового провадження уже висловлював власну позицію, буде суперечити принципу юридичної визначеності.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 лютого 2025 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до такої заяви просив внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в порушення вимог ст. 214 КПК України протягом 24 годин питання про внесення в ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення не вирішив, оскільки про протилежне скаржника (заявника) не повідомлено.

У зв`язку із чим, 10 лютого 2025 року адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова із скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 від 06 лютого 2025 року.

Із ЄРСР вбачається, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2025 року у справі №463/1278/25, провадження №1-кс/463/1342/25, в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 від 06 лютого 2025 року.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_5 , мотиви своєї скарги підтримав в судовому засіданні, з ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2025 року він не погоджувався, а тому повторно звернувся до слідчого судді із тотожною скаргою, яку просив задовольнити.

Колегією суддів встановлено, що вимоги адвоката ОСОБА_5 заявлені у даній скарзі є тотожними вимогам, які розглянуті по суті в межах справи №463/1278/25, провадження №1-кс/463/1342/25, у зв`язку із чим захист порушених, на думку адвоката, прав підлягають шляхом апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2025 року у справі №463/1278/25, провадження №1-кс/463/1342/25, що він і зробив, а не шляхом подачі нової (тотожної) скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що у задоволенні скарги адвокату ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки аналогічна скаргу вже було вирішено в судовому порядку.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду, враховуючи, що ці висновки відповідають вимогам чинного законодавства та матеріалам справи.

В апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки слідчого судді місцевого суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2025 року про відмову в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі його заяви від 06 лютого 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4