Номер провадження по справі 1-кп/387/61/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2025 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Алуксне Алукненського району, Латвія, зареєстрована та проживаюча АДРЕСА_1 , громадянка України, освіта вища, не одружена, працює фахівцем із супроводу ветеранів та демобілізованих осіб Помічнянської міської ради, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима,-
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.361 КК України,
за участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілої
( в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_3
ОСОБА_3 вчинила несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж за таких обставин.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як фізична особа-підприємець, співпрацювала з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також фізичною особою-підприємцем. Реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПГ) ОСОБА_7 НОМЕР_1 .
Згідно з наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 02.05.2023 №72 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів на отримання ліцензії», ФОП ОСОБА_7 отримала ліцензію на здійснення господарської діяльності з перевезення:
пасажирів, небезпечних вантажів, небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень, вантажів автомобільним транспортом. Дозволений вид робіт внутрішні перевезення пасажирів автобусами.
У квітні 2023 року, користуючись товариськими стосунками та прагнучи до ділової співпраці, ОСОБА_7 добровільно надала ОСОБА_3 кваліфікований електронний підпис ( ОСОБА_8 ) та особистий ключ для ведення бухгалтерського обліку та подання податкових звітів від її імені.
Однак у квітні 2024 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 виникли неприязні відносини, і вони припинили співпрацю.
09.07.2024 о 18:40 ОСОБА_3 умисно перешкодила діяльності ФОП ОСОБА_7 та з метою позбавлення її ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів автобусами, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , використовуючи особистий ноутбук (HP ProBook 4535S, серійний номер CNU1382KVT) та IP-адресу НОМЕР_2 , без дозволу власника ФОП ОСОБА_7 на використання її кваліфікованого електронного підпису, здійснила несанкціонований вхід на сайт Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки (dsbt.gov.ua) з використанням кваліфікованого електронного підпису ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) та особистого ключа.
ОСОБА_3 подала до ЄКІС електронні дані - заяву про анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_7 на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень та вантажів автомобільним транспортом, з дозволеним видом роботи внутрішні перевезення пасажирів автобусами за №1281/7/2024.
Ліцензія ФОП ОСОБА_7 була анульована відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 11.07.2024 №511 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів на отримання ліцензії» на підставі п.1 ч.12 ст.6 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» заява ліцензіата від 09.07.2024 №1281/7/2024.
Обвинувачена ОСОБА_3 під час судового засідання повністю визнала свою провину у вчиненому кримінальному проступку та надала показання про те, що у квітні 2023 року вона спільно з ОСОБА_7 вела бізнес. Фінансові витрати розподілялися порівну, і ОСОБА_9 оформляла ФОП. Вони працювали разом близько року.
У подальшому між ними виникли непорозуміння, внаслідок чого ОСОБА_10 вирішила вийти з бізнесу та попросила ОСОБА_9 розрахуватися з нею і повернути вкладені у бізнес кошти. Однак повного розрахунку не відбулося. Тому в липні 2022 року, маючи доступ до електронного ключа ОСОБА_7 , обвинувачена без її дозволу анулювала її ліцензію на здійснення господарської діяльності з перевезення.
ОСОБА_3 розкаюється у вчиненому та не заперечує щодо відшкодування заподіяної шкоди. У судових дебатах вона заперечила стосовно покарання у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень, оскільки її оклад на місці роботи складає 6 700 гривень, так як вона працює фахівцем із супроводу ветеранів та демобілізованих осіб Помічнянської міської ради та не має відповідних доходів. Вона розведена та утримує неповнолітню доньку. Щодо спеціальної конфіскації ноутбука, обвинувачена заперечила, оскільки на ньому є важливі особисті файли. Також витрати за послуги адвоката ОСОБА_6 вона визнає частково в розмірі 50% від заявленої адвокатом суми.
Потерпіла ОСОБА_7 під час судового засідання зазначила, що дії ОСОБА_3 створили перешкоди у здійсненні її підприємницької діяльності та завдали матеріальних збитків у розмірі 3 200 гривень, які вона витратила на відновлення незаконно скасованої ліцензії.
Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 , вважав, що обвинувачена не розкаялася у вчиненому правопорушенні та не відшкодувала завдану шкоду. Тому він підтримав позицію прокурора щодо запропонованого покарання для обвинуваченої.
В судовому засіданні прокурор, потерпіла, представник потерпілої та обвинувачена просили допитати обвинувачену та досліджувати докази в порядку передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України. У судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового розгляду, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, якщо суд визнає недоцільним дослідження доказів у порядку передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України. Крім того суд роз`яснив обмеження апеляційного оскарження в разі встановлення зазначеного порядку дослідження доказів.
Переконавшись у добровільній позиції учасників кримінального провадження, суд у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України допитав обвинувачену та дослідив документи, які характеризують її особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки фактичні обставини сторонами не оспорювалися.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, про наявність складу кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.361 КК України, а вина ОСОБА_3 у вчинені несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж, доведена повністю. ЇЇ дії судом кваліфікуються за ч.1 ст.361 КК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При обранні обвинуваченій виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, особу ОСОБА_3 , обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, по місцю проживання характеризується позитивно, працює фахівцем із супроводу ветеранів та демобілізованих осіб Помічнянської міської ради, не одружена, має на утриманні неповнолітню доньку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України, відсутні.
Отже суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд вважає що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді мінімального штрафу в межах санкції передбаченої ч.1 ст.361 КК України, оскільки саме таке покарання на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Що стосується клопотання прокурора про застосування спеціальної конфіскації, суд зазначає, що відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація, як і конфіскація майна, полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави грошей, цінностей та іншого майна. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що 1. Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Водночас санкція ч.1 ст.361 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.
У даному випадку спеціальна конфіскація застосуванню не підлягає.
Що стосується витрат за послуги адвоката ОСОБА_6 , як представника потерпілої особи, суд доходить до таких висновків.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Так, положеннями частини 1 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно зі ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
В силу пункту 1 частини 1 статті 118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до правового висновку, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд повинен оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінити їх необхідність, тобто має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, № 826/1216/ 16, № 379/1418/18). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Отже, з наведених приписів вбачається, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу , а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.
З урахуванням вищевикладеного, виходячи із складності справи, суд враховує, що адвокат ОСОБА_6 представляв інтереси потерпілої ОСОБА_7 лише на стадії судового розгляду справи в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференц зв`язку із власних джерел, а саме: 05.02.2025 10:59 - 11.13 (13 хв), 05.02.2025 11:32 - 13.00 (1 год 28 хв), 02.04.2025 10:01 - 10:25 (24 хв), - що в сумі становить участь адвоката в судових засіданнях 2 години 5 хвилин. Отже виходячи із співмірності наданих послуг адвокатом ОСОБА_6 , часткового заперечення потерпілої з приводу заявленого розміру послуг адвоката (50% від заявленої адвокатом суми), суд оцінює вартість роботи адвоката ОСОБА_6 в розмірі 8250 гривень.
Також у відповідності до ст.ст.122, 124, 126 КПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченої судові витрати, понесені у даному кримінальному провадженню стороною обвинувачення на залучення експертів, згідно зі ст.124 КПК України.
Отже процесуальні витрати у розмірі 9087 гривень 36 копійок необхідно покласти на обвинувачену.
Питання про речові докази, необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися .
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 17, 100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (зі змінами та доповненнями), суд
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.361 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_11 витрати на правничу допомогу в розмірі 8250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової комп?ютерно-технічної експертизи в сумі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок.
Речові докази ноутбук «НР ProBook 4535S», що знаходиться в спец. пакеті НПУ б/н та опечатаний паперовою біркою з надписом» Висновок експерта №1931/24-27, експерт: ОСОБА_12 , знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції №2 (селище Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області, повернути власнику ОСОБА_3 після набрання вироком суду законної сили.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_13