Справа № 953/9918/23
н/п 1-кс/953/9154/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні № 0000668 від 08.06.2023 ОСОБА_3 , про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, у якому слідчий просить надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000668 від 08.06.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбачених ч. 7 ст. 111-1 КК України.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим відділом СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000668 від 08.06.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 297-2 КПК України (короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність): статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 3 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ч. 1 ст. 4 даної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст. 13 вказаної Конвенції, положення частини II цієї Конвенції щодо загального захисту населення від деяких наслідків війни стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно зі ст.ст. 27, 29 вказаної Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст.ст. 31-33 вказаної Конвенції забороняється, зокрема: жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються.

Згідно вимог ст. 147 Конвенції серйозні порушення, охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричиняють великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, захоплення полонених.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 8 червня 1977 року до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), положення даних конвенцій та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Так, згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 вказаного Протоколу цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 зазначеного Протоколу заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема катування всіх видів - фізичні чи психічні, тілесні покарання, знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Статтею 1 Декларації про захист усіх осіб від катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, затвердженого Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1975 № 3452 (XXX) (далі Декларації) визначено, що катування означає будь-яку дію, за допомогою якої людині навмисно заподіюється сильний біль або страждання, фізичне чи розумове, з боку офіційної особи або за її підбурюванням з метою отримання від неї або від третьої особи інформації або зізнань, покарання її за дії, які вона скоїла або в скоєнні яких підозрюється, або залякування її або інших осіб. В це тлумачення не включаються біль або страждання, які виникають лише через законне позбавлення волі, з огляду на стан, властивий цьому або внаслідок цього, в тій мірі, наскільки це сумісно з Мінімальними стандартними правилами поводження з ув`язненими.

Крім цього, статтею 2 Декларації визначено, що будь-яка дія, що представляє собою тортури або інші жорстокі, нелюдські або такі, що принижують гідність види поводження і покарання, є образою людської гідності і повинно бути засуджене як порушення цілей Статуту Організації Об`єднаних Націй та порушення прав людини і основних свобод, проголошених у Загальній декларації прав людини.

Статтею 3 вищевказаного міжнародно-правового акту визначено, що жодна держава не може дозволяти або терпимо ставитися до катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження та покарання. Виняткові обставини, такі, як стан війни чи загроза війни, внутрішня політична нестабільність чи будь-який інший надзвичайний стан, не можуть слугувати виправданням для тортур або інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання

З метою повномасштабного військового вторгнення, починаючи з 2021 року по лютий 2022 року на території РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованій території України сконцентрувались значні сили ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм іррегулярні угруповання.

24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось нанесенням ракетно-артилерійські ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральна асамблея ООН ES-11/1 від 02.03.2022 "Про агресію проти України", п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи Наслідки агресії Російської Федерації проти України, п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)".

З 24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил рф силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням незаконно захопили та фактично здійснили окупацію частини території Харківської області, в тому числі м. Ізюм Ізюмського району Харківської області з встановленням контролю над життєдіяльністю вказаного населеного пункту.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, у період часу із середини червня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи у м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, маючи умисел на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, створеним на тимчасово окупованій території, з метою завдання шкоди Україні та реалізуючи його, вступив у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу із середини червня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, знаходячись на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні, достовірно знаючи, що за адресою: м. Ізюм, Ізюмського району, Харківської області, вул. Соборна, 50, знаходиться незаконний новостворений правоохоронний орган «Изюмский отдел полиции», керівником якого із середини червня 2022 року незаконно став місцевий мешканець, ОСОБА_7 , а співробітники Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо його життєдіяльності, погодився на пропозицію військових російської федерації та вирішив добровільно зайняти посаду у вказаному новоствореному правоохоронному органі під керівництвом ОСОБА_7 , а саме посаду поліцейського патрульно-постової служби. Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_4 почав виконувати обов`язки поліцейського патрульно-постової служби новоствореного правоохоронного органу «Изюмский отдел полиции», розташованого за адресою: вул. Соборна, 50, м. Ізюм, Ізюмський район, Харківська область, під керівництвом ОСОБА_7 . Вказані обов`язки ОСОБА_4 виконував до 08 вересня 2022 року, тобто до звільнення окупованого м. Ізюма, Ізюмського району, Харківської області Збройними силами України.

29 листопада 2024 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

З метою виконання завдань кримінального судочинства, для притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні доцільно отримати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити з підстав, наведених в його обґрунтування.

Захисник у судовому засіданні при вирішенні клопотання просив прийняти рішення на підставі доводів клопотання.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Законодавчі підстави для здійснення спеціального досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 297-4 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся. Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

3.2. Набуття статусу підозрюваного.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч.ч. 6, 7 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що 29 листопада 2024 року у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

12 грудня 2024 року слідчим винесено постанову про оголошення у міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки згідно п. 8. Розділу VIII Наказу МВС від 07.07.2017 № 575, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.07.2017 за № 937/30805 (із змінами від 28.05.2020) «Про затвердження Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» - у кримінальних провадженнях про тяжкі та особливо тяжкі злочини, в яких підозрюваного оголошено в розшук, у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа може переховуватися за межами України, слідчий відповідно до законодавства вирішує питання про оголошення особи в міжнародний розшук.

Вказану постанову спрямовано до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 297-2 КПК України (виклад обставин про те, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності): враховуючи те, що на 09.12.2024, 10.12.2024, 11.12.2024, 12.12.2024 підозрюваний належним чином викликався до органу досудового розслідування, в тому числі для вручення повідомлення про підозру та проведення процесуальних дій, у спосіб передбачений законом, а саме через житлово-експлуатаційну організацію за місцем останнього проживання та реєстрації, захисника та засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на сайті офісу Генерального прокурора, проте не з`явився у призначений час та не повідомив про причини неприбуття, беручи до уваги той факт, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 з початку вересня 2022 року залишив територію України та знаходиться на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з урахуванням наведеного, необхідно вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органу досудового слідства на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, на виклики слідчого підозрюваний до органу досудового розслідування не з`явився.

Узв?язку з неявкою за викликом слідчого та ухиленням від слідства 12.12.2024 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, а також положень ч. 8 ст. 135 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України та вжито усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні складеного повідомлення про підозру, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі. В свою чергу, органом досудового розслідування вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

3.3. Наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання прокурор обґрунтував на основі наданих слідчому судді копій матеріалів кримінального провадження протоколи тимчасових доступів до речей і документів від 14.06.2024 та 10.06.2024, згідно яких отримано оригінали документів, які підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення вищевказаного злочину, а саме: 1) журнал обліку виходу на роботу у клітинку, прошитий та опечатаний печаткою Ізюмського міськрайонного суду Х/о «Журнал учета выхода на работу сотрудников полиции Изюмского отдела полиции за 2022 год» на 79 арк.; 2) журнал видачі та повернення посвідчень, аркуші якого роздруковані у вигляді таблиці на 8 стовпчиків «Журнал выдачи и возврата удостоверений» на 94 арк.; 3) платіжна відомість «платежная ведомость № 7 от 2022 года» на 5 арк.; 4) платіжна відомість «платежная ведомость № 7 от 2022 года» на 4 арк. 5) заява - «заявление ОСОБА_4 о предоставлении единовременной материальной помощи в размере 10 тысяч рублей» на 1 арк.; 6) трудовий договір - «трудовой договор от 2022 года между ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , и Управлением внутренних дел Временной гражданской администрации в Харьковской области в лице ОСОБА_8 » на 1 арк.; 7) автобіографія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1 арк.; - протокол допиту свідка, мешканця м. Ізюм та працівника Ізюмської міської ради, ОСОБА_9 , від 31.10.2023, в ході якого останнім було видано слідчому в якості речових доказів для долучення до матеріалів кримінального провадження документи, які підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення вищевказаного злочину та містять підписи та почерк останнього, необхідні для проведення судовопочеркознавчої експертизи; - протокол допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_10 , від 31.10.2023, згідно якого остання пояснила, що знайома із ОСОБА_4 , останній у період окупації м. Ізюм працював на посаді поліцейського патрульно-постової служби у новоствореному незаконному правоохоронному органі «Изюмский отдел полиции», куди прийшов добровільно; крім того, мав відповідне посвідчення, отримував заробітну плату, за що розписувався у відомостях отримання грошових коштів; виконував обов`язки з охорони адміністративної будівлі у нічний час; напарником ОСОБА_4 був ОСОБА_11 ; - протокол додаткового допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_10 , від 22.11.2024, згідно якого остання підтвердила раніше дані показання; - протокол допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_12 , від 31.10.2023, згідно якого останній відомо про те, що у період окупації м. Ізюм, а саме приблизно з червня 2022 року до деокупації міста, ОСОБА_4 , працював на посаді поліцейського патрульно-постової служби у новоствореному незаконному правоохоронному органі «Изюмский отдел полиции», куди прийшов добровільно; його безпосереднім керівником був ОСОБА_13 , мав відповідне посвідчення, на початку вересня 2022 року отримав формений одяг; перед деокупацією м. Ізюм залишив місце свого мешкання; - протокол додаткового допиту свідка, мешканки м. Ізюм, ОСОБА_12 , від 22.11.2024, згідно якого остання підтвердила раніше дані показання; - протокол допиту свідка, мешканця м. Ізюм, ОСОБА_14 , від 31.10.2023, згідно якого останній пояснив, що ОСОБА_4 , з яким він був знайомий ще до початку воєнних дій, у період окупації м. Ізюм працював на посаді поліцейського патрульно- постової служби у новоствореному незаконному правоохоронному органі «Изюмский отдел полиции», а саме охороняв будівлю вказаного органу у нічний час; чергував удвох із напарником за гафіком доба через дві, мав формений одяг та посвідчення, отримував заробітну плату; безпосередньо перед деокупацією м. Ізюм виїхав з міста, ймовірно в сторону рф, після деокупації у місті його ніхто не бачив; - протокол додаткового допиту свідка, мешканця м. Ізюм, ОСОБА_14 , від 22.11.2024, згідно якого остання підтвердила раніше дані показання; - документи, отримані в порядку ст. 93 КПК України, які підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення вищевказаного злочину, а саме: графік несення служби о/с з охорони адмінбудинку «График несения службы л/с по охране админздания Изюмского отдела полиции на сентябрь 2022 г.» на 1 арк.; список співробітників «Список сотрудников Изюмского отдела полиции на 12.07.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 4 арк.; список співробітників «Изюмский отдел полиции всего 26 рабочих дней» на 2 арк.; список співробітників поліції на 01.08.2022 год (вул. Соборна, 50) «Список сотрудников полиции на 01.08.2022 год (ул. Соборная, 50)» на 2 арк.; - висновок експерта № СЕ-19/121-24/31930-ПЧ від 28.10.2024 за результатами проведення судово-почеркознавчої екпертизи.

Таким чином, на даному етапі досудового розслідування сторона обвинувачення зібрала та надала слідчому судді достатні та переконливі матеріали кримінального провадження, які вказують на те, що внаслідок дій, що інкримінуються ОСОБА_4 міг бути вчинений злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Отже, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій підозрюваного, зважаючи на надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність такої сукупності доказів, якої достатньо для підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за викладених у клопотанні слідчого обставин.

3.4. Переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зверненням до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано країною-агресором.

Як установлено судовим розглядом, ОСОБА_4 на теперішній час переховується від органів досудового розслідування, перебуває на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а тому, відповідно діючого законодавства зазначена особа належним чином повідомлена про виклик на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний громадянин України ОСОБА_4 оголошений в розшук, що підтверджується постановою про оголошення розшуку підозрюваного, перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Так, винесена слідчим або прокурором на підставі ст. 281 КПК України постанова про оголошення розшуку підозрюваного у подальшому є підставою для здійснення оперативним підрозділом, якому доручено здійснювати розшук підозрюваного, усіх необхідних розшукових заходів, зокрема, таких видів розшуку: державного, міждержавного, міжнародного, тобто оголошення розшуку підозрюваного на підставі ст. 281 КПК України не має будь-якого обмеження за територією в межах держави або за межами України.

3.5. Висновки за результатами розгляду клопотання.

На підставі наведеного вище, враховуючи, що КПК України передбачає спеціальне досудове розслідування щодо кримінальних правопорушень, які розслідуються у межах кримінального провадження, ОСОБА_4 є повнолітнім, набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, наявні достатні докази для його підозри, враховуючи, що оголошений розшук підозрюваного, зважаючи, що стороною обвинувачення обґрунтовано клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування щодо підозрюваного саме фактом перебування останнього у такому розшуку, слідчий суддя дійшов до висновку про задоволення клопотання слідчого, у зв`язку із доведеністю всіх обставин, які обумовлюють застосування спеціального досудового розслідування щодо підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 297-1, 297-3, 297-4, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_2 , - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000668 від 08.06.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відомості про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000668 від 08.06.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, невідкладно, але не пізніше 24 годин після постановлення ухвали, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань і публікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Якщо підстави для постановлення слідчим суддею ухвали про спеціальне досудове розслідування перестануть існувати, подальше досудове розслідування стосовно ОСОБА_4 здійснювати згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Копію ухвали (резолюивної частини) невідкладно направити до Офісу Генерального прокурора для організації виконання в частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення відповідних публікацій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений і підписаний 20.12.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1