Справа № 950/3288/24
Провадження № 1-кп/950/86/25
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лебедині кримінальне провадження № 0000317, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Саєве, Недригайлівського району, Сумської області; громадянин України; неодружений; освіта середня; проживає: АДРЕСА_1 ; не працює)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ). У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено та проводиться загальна мобілізація з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.

З 05.01.2018 ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає призову на військову службу під час мобілізації. 20.09.2024 ОСОБА_3 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої, відповідно до довідки від 20.09.2024 № 1548, визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби в Збройних Силах України.

Встановивши відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_3 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, останнього відібрано для комплектування військової частини НОМЕР_1 .

02.10.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , інструктором ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , в присутності начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 . ОСОБА_3 вручено повістку для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до указаної повістки ОСОБА_3 повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 16 годині 04.10.2024 за адресою АДРЕСА_2 для відправки для проходження військової служби по мобілізації до військової частини № НОМЕР_1 . ОСОБА_3 оголошено зміст повістки, в тому числі дату, час та місце збору з метою відправки його до військової частини № НОМЕР_1 для проходження військової служби. Крім того, ОСОБА_3 роз`яснено наслідки ухилення від призову на військову службу та у разі неявки за повісткою без поважних причин, що полягають у притягненні до кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України.

Знаючи зміст повістки, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу під час загальної мобілізації, оголошеної 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», на особливий період, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 16 год. 00 хв. 04.10.2024, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вину визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що йому була вручена повістка та згодом він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Звідти його направили для проходження військово-лікарської комісії. Комісію проходив у лікарні, за результатами якої його визнали придатним до військової служби. Потім йому вручили повістку за якою він мав прибути для відправки у військову частину. 04.10.2024 він прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак відмовився в подальшому їхати до військової частини, пояснивши це тим, що він відмовляється служити оскільки боїться загинути. Також ОСОБА_3 повідомив, що не має наміру проходити військову службу під час воєнного стану.

Ураховуючи те, що обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що своїми діями ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, сприяв розкриттю кримінального правопорушення - ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає такими, що пом`якшують його покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні обвинуваченому покарання, на підставі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, придатний до військової служби.

Крім того, на виконання ухвали суду від 04.12.2024 Сумським районним сектором № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області складено досудову доповідь від 24.12.2024. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_3 можливе без застосування покарання пов`язаного з обмеженням чи позбавленням волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частина друга зазначеної статті передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У судових дебатах ОСОБА_3 не заперечував проти запропонованого прокурором покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, однак просив призначити таке покарання умовно, враховуючи його щире каяття.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

З огляду на специфіку даного кримінального правопорушення, враховуючи те, що на даний час на території України введено та майже три роки триває воєнний стан, а також позицію обвинуваченого, яка полягає у запереченні проходження військової служби під час війни, що є змістом конституційного обов`язку, на думку суду позиція обвинуваченого є фактичним продовженням допущеного кримінального правопорушення у формі ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином визнання вини обвинуваченим не може бути трактовано як щире каяття, тобто обставиною, яка пом`якшує покарання та у подальшому може бути підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє зробити висновок, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Крім того, у випадку звільнення осіб від покарання з випробуванням, останні підлягають звільненню і з військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього ст. 75 КК України у воєнний час, коли держава перебуває в стадії активних військових дій, суд вважає таким, що не відповідає вимогам закону та меті покарання.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 30.04.2024 у справі № 669/398/23 у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Таким чином суд не знаходить підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

За таких обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. Питання речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 на виконання вироку суду.

Речові докази: розписка про отримання повістки на відправку ОСОБА_3 04.10.2024 у складі команди НОМЕР_1 з подальшим призовом на військову службу під час мобілізації - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7