Справа № 489/1424/25
Провадження № 1-кп/489/660/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

14 березня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0000057 від 13.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будучи особою раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, відповідно до якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично з 29.06.2024 до 12.01.2025 вчиняв фізичне та психологічне насильство відносно своєї дочки ОСОБА_6 , з якою проживав в одному помешканні по АДРЕСА_1 , що призвело до тривалих порушень в основних сферах життєдіяльності потерпілої, унеможливило її повноцінне соціальне функціонування, зумовило психотравмуючий вплив.

Так, 29.06.2024 о 19:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою вчинення домашнього насильства, умисно вчинив фізичне та психологічне насильство відносно дочки ОСОБА_6 , а саме виражався відносно неї нецензурною лайкою, штовхав, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_3 був складений протокол ВАВ № 206776 від 29.06.2024 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, 23.07.2024 о 16:05 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою вчинення домашнього насильства, умисно вчинив психологічне насильство відносно дочки ОСОБА_6 , а саме виражався відносно неї нецензурною лайкою, ображав, принижував та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим на ОСОБА_3 був складений протокол ВАД № 146216 від 23.07.2024 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, 12.01.2025 о 15:12 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою вчинення домашнього насильства, умисно вчинив фізичне та психологічне насильство відносно дочки ОСОБА_6 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, хапав за волосся та штовхав її.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тривалі порушення в основних сферах життєдіяльності потерпілої, унеможливило її повноцінне соціальне функціонування, зумовило психотравмуючий вплив.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, емоційної залежності потерпілої особи.

03.03.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 126-1 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді 240 годин громадських робіт із необхідністю застосування обмежувальних заходів відповідно до ст. 91-1 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який повністю та беззастережно визнав свою вину, не судимий, щиро розкаявся, примирився з потерпілою, не працює, наявності обставини, що пом`якшує покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпіла надала письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначив про своє розкаяння та запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 03.03.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування обмежувальних заходів, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, в тому числі направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно з п. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 91-1 КК України, заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Європейський Суд з прав людини в справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) - 33401/02, Рішення від 9 червня 2009 року [Палата III] зазначив, що національні органи влади повинні вживати необхідних заходів, щоб забезпечити права потерпілих від домашнього насильства з метою запобігання та припинення «неодноразового» насильства, так само погроз застосування насильства.

Враховуючи факт систематичного тривалого вчинення обвинуваченим домашнього насильства щодо потерпілої, з якою він перебуває у сімейних відносинах, внаслідок чого порушуються її права та інтереси, з метою зміни поведінки обвинуваченого шляхом застосування відповідних психологічних методів суд доходить висновку про необхідність покладення на нього обмежувальних заходів у виді проходження програми для кривдників.

Вказані висновки суду про необхідність застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, обмежувальних заходів узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду від 05.12.2024 у справі № 185/2010/24, про те, що «доводи касаційної скарги прокурора щодо не застосування апеляційним судом до обвинуваченого положення ст. 91-1 КК України, які передбачають можливість застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, одного або декількох обмежувальних заходів, обґрунтованими, що відповідно до ст. 413, п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування судового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність».

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості та можливість призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 03.03.2025 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід та покласти на ОСОБА_3 обов`язок пройти програму для кривдників протягом двох місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1