УХВАЛА

31.12.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст. 303 КПК України.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_3 зазначає, що 21.11.2024 року до Київської окружної прокуратури м. Одеси було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 28 ч. 4; 364 ч. 2; 365 ч. 3; 366 ч.2; 367 ч. 2; 368-2 ч. 3; 368-5 ч. 1; 371 ч. 3; 372 ч. 2; 374 ч. 2 КК України суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 . Заяву про вчинення кримінальних правопорушень отримано уповноваженою особою Київської окружної прокуратури м. Одеси, проте, станом на момент звернення до суду із даною скаргою будь-якої інформації про результати розгляду заяви та внесення відомостей до ЄРДР немає.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 надав пояснення з приводу поданої скарги та просив її задовольнити.

Від Київської окружної прокуратури м. Одеси до суду надійшов лист з проханням відмовити в задоволенні скарги з підстав, які викладені прокуратурою у відповіді, що надана заявнику.

В ході розгляду скарги слідчий суддя дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні, заявником, його представником, зокрема, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. З КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульовано Кримінальним процесуальним кодексом України.

Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Главою 37 КПК України регламентуються кримінальні провадження щодо окремої категорії осіб.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 480 КПК України особливий порядок кримінального провадження застосовується, у тому числі, стосовно судді.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_3 , особа, в діях якої заявник вбачає ознаки кримінальних правопорушень, і з приводу яких звернувся до Київської окружної прокуратури м. Одеси, є суддею Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 КПК України досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених, у тому числі, суддею здійснюють Детективи Національного антикорупційного бюро України.

Між тим, в ході судового засідання встановлено, що станом на цей час, а взагалі з 21 листопада 2024 року, Київська окружна прокуратура м. Одеси вже не є розпорядником заяви ОСОБА_3 , зареєстрованою 11.21.2024 року за № 24, у зв`язку із перенаправленням цієї заяви з Київської окружної прокуратури м. Одеси до Управління Служби безпеки України в Одеській області за супровідним листом № 8409ВИХ-24 від 21.11.2024. В свою чергу Управлінням Служби безпеки України в Одеській області вищевказану заяву ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2024 направило до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві для розгляду і прийняття рішення, що підтверджено письмовим повідомленням від 29.11.24р. № 65/96/7709 (можливе допущення неточностей у вихідному номері у зв`язку із нерозбірливим почерком - прим. слідчого судді) за підписом Т.в.о. начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_5 . Отже, фактичне вибуття цієї заяви з Київської окружної прокуратури м. Одеси позбавило покладення обов`язку щодо її фактичного розгляду посадовими особами цього органу, оскільки не є можливим розглянути те, чого в тебе нема. Таким же чином з Київської окружної прокуратури м. Одеси до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві були надіслані й звернення ОСОБА_3 , зареєстровані 18.12.2024 за №№ 9502-24вх, 9503-24вх, 9504-24вх, 9505-24вх, 9506-24вх, 9507-24вх, 9510-24вх щодо можливого скоєння кримінального правопорушення, для розгляду в межах компетенції, прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України, що підтверджено листом від 19.12.2024 № 9100ВИХ-24 за підписом заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 .

Крім того, в ході розгляду скарги встановлено, що за заявою ОСОБА_3 від 29.10.2024, 05 грудня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді печерського районного суду місті Києва від 15.11.2024 у справі № 757/52495/24-к, якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 29.10.2024 № 244437-24, відповідно до якої суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_4 , при розгляді клопотання про надання дозволу на проведення обшуку житлового приміщення належного ОСОБА_3 у кримінального провадженні № 0000175, своєю ухвалою від 10.05.2023 надав такий дозвіл, незважаючи на те, що кримінальне провадження було зареєстровано стосовно іншої особи (Витяг з ЄРДР від 09.12.2024: номер кримінального провадження: 0001326; дата реєстрації провадження: 06.12.2024), тобто з приводу тих же обставин за іншою кваліфікацією.

Слід зазначити, що у відповідності до пункту 5 частини п`ятої статті 214 КПК України внесена правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність до Єдиного реєстру досудових розслідувань є попередньою, і така оцінка, як попередність не передбачена в письмовому повідомленні про підозру (п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК). Тобто на стадії досудового розслідування можлива зміна, доповнення правової кваліфікації, у зв`язку із чим слід розглядати доцільність розсередення заяв щодо внесення відомостей до ЄРДР між різними установами та за різними статтями КК України, щоб уникнути безладного руху в їх розгляді і проведенні певних процесуальних дій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMSLNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) Європейський Суд з прав людини наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженім, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Керуючись ч. 5 ст. 216, ст.ст. 303-306, п. 2 ч. 1 ст. 480 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст. 303 КПК України - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її отримання безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1