Справа № 161/2216/25 Провадження №11-сс/802/121/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

детектива ОСОБА_7 ,

представника власника

майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000082),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2025 року задоволено клопотання старшого детектива Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно (перелік якого вказаний в клопотанні), вилученого 28.01.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором та слідчим доведено наявність підстав для арешту вказаного вище майна, оскільки майно у вигляді речей, документів, грошових коштів відповідає критеріям, визначеним ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, є доказом злочину, так і є предметом вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження та дослідження органами досудового слідства, на нього слід накласти арешт.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчий суддя при ухваленні судового рішення не дотримався вимог кримінального процесуального закону та дійшов помилкового висновку, що наведені в клопотанні детектива доводи належним чином доведені та дають підстави для накладення арешту на майно. Зокрема долученими до клопотання матеріалами не доводиться, що вилучене у ОСОБА_9 майно було предметом контрабанди в значному розмірі. Зазначає, що у витягу з ЄРДР відсутні відомості про безпосередню причетність ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-4 КК України.

Апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання детектива про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, міркування прокурора та детектива, які заперечили доводи скарги, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого детективом клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час Підрозділом детективів ТУ БЕБ у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.12.2024 за №0000082, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 201-4 КК України.

28.01.2025 року, на виконання ухвали слідчого судді, слідчими проведений обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: флеш-носій (мікро SD) «goodram» 32GB, на якому знаходяться фото автомобілів які ввезені на територію України як гуманітарна допомога.

Постановою слідчого від 29.01.2025 року вказані речі, документи, грошові кошти визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Проаналізувавши викладене вище та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, розслідування щодо якого здійснюється у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000082.

Такі висновки підтверджуються дослідженими судом доказами, які містяться у кримінальному провадженні.

Доводи представника власника майна фактично зводяться до того, що стороною обвинувачення не було доведено передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено у ОСОБА_9 під час проведення обшуку. Однак, апеляційний суд вважає їх цілком неприйнятними з огляду на наявність в матеріалах кримінального провадження належних доказів, які вказують про те, що таке майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 та ч. 2 ст. 167 КПК України. При цьому, зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що слідчий суддя належним чином обґрунтував те, з яких саме підстав відхиляє доводи представника власника майна, які фактично є аналогічними й в апеляційній скарзі.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта як на підставу для скасування оскарженого судового рішення про те, що відсутні відомості про значний розмір контрабанди, витяг з ЄРДР не містить обов`язкових ознак об`єктивної сторони контрабанди, зазначених в диспозиції ч. 1 ст. 201-4 КК України, оскільки на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання щодо допустимості та належності доказів.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта, що ОСОБА_9 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні №0000082, а тому відсутні підстави для накладення арешту на його майно враховуючи наступне.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, наведені вище та усі інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності оскарженого судового рішення також не заслуговують на увагу суду, оскільки жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2025 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: