Номер провадження: 11-кп/813/387/25
Справа № 504/1762/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2023 у кримінальному провадженні №0000161 внесеному до ЄРДР від 25.04.2023 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фонтанка Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції - до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Строк покарання обчислюється з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 11.03.2023 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання речових доказів

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він, усвідомлював та достовірно знав, про введення правого режиму воєнного стану на всій території України, а також про введену органами державної влади заборони, щодо збору та передачі даних про розміщення сил та засобів ЗС України. 20.02.2023 у ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, направлений на збір та поширення інформації про розташування ЗС України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, при тому, що дана інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

20.02.2023, точний час судом не встановлено, ОСОБА_9 , під час перебування в Одеській області, за допомогою свого особистого мобільного телефону «Redmi Note 11», з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому використовуються номери мобільних телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , здійснив фіксацію/відеозапис з пересуванням/переміщенням, рухом та розташуванням колони військової техніки Збройних Сил України, яка рухалась з м. Одеси, через с. Ліски Одеського району Одеської області.

У подальшому, з метою реалізації вищевказаного злочинного умислу, ОСОБА_9 , 20.02.2023 приблизно о 16 год. 08 хв., під час перебування в Одеській області, використовуючи свій особистий мобільний телефон «Redmi Note 11», з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з прив`язаними до нього номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , здійснив пересилання/поширення інформації, про місце пересування/переміщення, рух та розташування колони військової техніки Збройних Сил України, яка рухалась з м. Одеси, через с. Ліски Одеського району Одеської області, громадянину України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (який записаний у телефонній книзі, як « ОСОБА_11 », за номером мобільного телефону НОМЕР_5 ), за допомогою текстових повідомлень із закріпленим вищевказаним відеозаписом. Зокрема, ОСОБА_9 надіслав відзнятий ним відеозапис з пересуванням/переміщенням, рухом та розташуванням колони військової техніки Збройних Сил України з наступним описанням/приписом, а саме: «Былбы РПГ луп всеO».

20.02.2023 рухалась колона військової техніки Військової адміністрації м. Одеса, за маршрутом з в.ч. НОМЕР_6 та у зворотному напрямку.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 114-2 КК України, а саме- поширення інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій, захисники обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу в частині призначення покарання.

Доводи обґрунтовують тим, що призначене покарання є суворим, обвинувачений вину визнав у повному обсязі, щиро кається у скоєному, суд не врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується, він та його родина надає матеріальну допомогу ЗСУ, має на утриманні мати пенсіонерку та батька інваліда, тяжких наслідків вчиненого злочину не настало. Вказують, на порушення права на захист обвинуваченого, оскільки у підготовчому судовому засіданні при з`ясуванні думки обвинуваченого щодо порядку дослідження доказів у кримінальному провадженні був відсутній захисник.

Просять вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного ним злочину, яке відноситься до тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, станом на дату вчинення кримінального правопорушення режим воєнного стану діяв близько одного року, правопорушення вчинено у розпал війни, у спосіб передання інформації про переміщення військової техніки ЗСУ, вчинення злочину супроводжувалося негативними коментарями про можливість знешкодження військової техніки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, не працюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за попереднім місцем роботи охарактеризований позитивно, проживає з непрацездатними батьками, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття обвинуваченого та активного сприяння ним розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про фактичну відсутність щирого каяття у обвинуваченого ОСОБА_9 . Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, осуд своєї поведінки, намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

В матеріалах провадження відсутні дані, які б підтверджували дійсне, відверте щире каяття ОСОБА_9 , з приводу скоєного та осуд своєї протиправної поведінки, а також те, що він виявляв готовність нести покарання. Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання ОСОБА_9 об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

Навпаки, з початку судового розгляду, ОСОБА_9 не визнавав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, відмовився від надання показань. У подальшому така позиція ОСОБА_9 була змінена, останній надав покази суду, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково. В судових дебатах, обвинувачений вказав, що щиро розкаюється у вчиненому. Вказане свідчить про відсутність у засудженого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Зазначений висновок апеляційного суду, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 03.10.2024 (справа №701/1202/23, провадження №51-2868 км 24).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений кардинально змінюючи свою позицію, щодо вчиненого, діяв виключно з метою уникнення відповідальності за вчинене та ухилення від покарання, і вказане суд обґрунтовано сприйняв, виключно, як позицію захисту, що не може бути щирим каяттям обвинуваченого.

Також колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції врахував, що станом на час розгляду справи 08.09.2023 від імені обвинуваченого були перераховані кошти у якості допомоги ЗСУ у сумі 5000,00 грн, обвинуваченим отримана подяка від колективу 61 військового мобільного госпіталю. При цьому, суд обґрунтовано не взяв до уваги, як доказ, який характеризує особу обвинуваченого чеки про оплату на загальну суму 49999,99 грн., оскільки платником за такими документами є ТОВ «ФК «Контрактовий дім».

Окрім того, колегія суддів також враховує, що обвинувачений вчинив злочини, які мають підвищену суспільну та національну небезпеку, предметом яких є мир, безпека людства та міжнародного правопорядку, скоєних в умовах складної суспільно-політичної обстановки в Україні внаслідок повномасштабної війни з боку РФ, характер таких правопорушень, спрямованих на виправдання та підтримку російської агресії проти України, невизнання територіальної цілісності і державності України.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 .

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання у виді реального розбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також усталену практику Верховного Суду, згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 75 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

Окрім того, апеляційний суд також переконаний, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_12 із застосуванням ст. 75 КК України, буде занадто м`яким і явно несправедливим, оскільки не відповідатиме особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та обставинам справи.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які захисники вказують в апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_9 міру примусу явно несправедливою через суворість у зв`язку із чим не вбачається підстав для застосування щодо нього положень статті 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення права на захист обвинуваченого, оскільки у підготовчому судовому засіданні при з`ясуванні думки обвинуваченого щодо порядку дослідження доказів у кримінальному провадженні був відсутній захисник є безпідставними, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 23.05.2025 під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_12 просив провести судове засідання без участі захисника.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про її особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2023 у кримінальному провадженні №0000161 внесеному до ЄРДР від 25.04.2023 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4