ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6778/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1260/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003119 від 06.10.2022 за частиною 4 статті 111-1 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, до 12 червня 2025 року включно без визначення розміру застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього ряду обов`язків, або визначити розмір застави. Обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, відноситься до нетяжких кримінальних правопорушень. Зазначає, що був затриманий 23.10.2023, до цього часу перебував за місцем проживання, не переховувався. Події, що були під час окупації, були під примусом, який він сприймав реально. Показання свідків підтверджують, що до нього та його родини, з боку окупантів, був застосований фізичний та психологічний примус. Посилається на те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має позитивні характеристики, виховує двох малолітніх дітей, є дружина та матір, яка має захворювання, мав місце роботи, обробляв земельний пай, постійно допомагав людям похилого віку. Посилається на свій стан здоров`я. Прокурор не надав доказів наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Вказує, що всі свідки допитані, свідки сторони обвинувачення підтвердили, що з боку окупантів були погрози, у зв`язку із чим мають місце підстави, визначені статтею 40 КК України. Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 надіслав заяву, в якій просить проводити розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без участі прокурора, проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Зазначає, що на даний час завершується стадія судового розгляду, на наступне судове засідання, яке призначено на 02.05.2025 заплановано судові дебати, вказує, що доводи обвинуваченого є надуманими, не відповідають реальним обставинам справи. Неявка вказаних учасників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 . Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку, що ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України продовжує існувати, у зв`язку із чим, застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання встановленому ризику, з чим погоджується колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України, а саме: колабораційна діяльність, передача матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, а також збройним та воєнізованим формуванням держави-агресора. Вказане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, санкція якого передбачає штраф до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

З огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, посилання суду першої інстанції на наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України не є безпідставним, оскільки характер інкримінованого злочину вказує на можливість вжиття обвинуваченим заходів для переховування не тільки на території України, але і на території держави-агресора або на тимчасово окупованих частинах території України, у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу. Крім того, як вбачається зі змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що обвинувачений до свого затримання запитував, як йому виїхати з території України, оскільки його теща проживає на території держави-агресора.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи, що судовий розгляд триває, та як зазначає прокурор у своїй заяві, судовий розгляд завершується та на 02.05.2025 заплановані судові дебати, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати недоведеним ризик, який встановлений судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги посилання обвинуваченого на наявність у нього соціальних зв`язків, а саме: родини, дітей на утриманні, місця проживання, місця роботи, однак вказані обставини достатньою мірою не гарантуватимуть дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у випадку його звільнення з-під варти.

Щодо посилання обвинуваченого на показання свідків, які були надані суду першої інстанції та які не підтверджують добровільність дій обвинуваченого при вчиненні інкримінованих йому дій, а також інформації про застосування до ОСОБА_6 , з боку окупантів фізичного та психологічного примусу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, надавати оцінку показанням допитаних судом першої інстанції свідків.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам та показанням свідків, у зв`язку із чим доводи обвинуваченого про відсутність в його діях добровільності та наявності обставин, передбачених статтею 40 КК України мають бути перевірені судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, дослідженими під час судового провадження. Про наявність або відсутність обставин, передбачених статтею 40 КК України суд першої інстанції може зробити висновок за результатами судового розгляду.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого, колегія суддів зауважує, що суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі за станом здоров`я та неможливість отримання ним належного медичного лікування у разі такої необхідності.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. В даному провадженні суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визначення обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу чи визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, з огляду на положення абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого злочину, який посягає на основи національної безпеки України, запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення - не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується колегія суддів.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує строк перебування обвинуваченого під вартою з лютого 2023 року та вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває під вартою.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або визначення розміру застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває тривалий час під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: