Провадження № 11-кп/824/2274/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000711 обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернівці, Чернівецької обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим за ч. 1 ст. 190, ч. ч. 1, 3 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду, дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство); за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів; за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом, за наступних обставин.

ОСОБА_8 06.07.2024 перебуваючи на лікуванні у інституті серцево-судинної хірургії ім. М. М. Амосова, за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 6, вирішив незаконно заволодіти чужим майном шляхом обману.

06.07.2024 близько 14.00 год. ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на лікуванні з останнім в одній палаті, мобільний телефон марки «OPPO A 53», кольору «Mint Cream», 4/64GB, моделі «Oppo CPH2127», imei. 1 НОМЕР_1 , іmei 2 НОМЕР_2 , із наявними всередині сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3458/24 від 12.07.2024 ринкова вартість мобільного телефону, бувшого у використанні, з урахуванням зносу, становить 2978 гривень 00 копійок). Так, потерпілий ОСОБА_9 , не підозрюючи про протиправні наміри ОСОБА_8 , будучи в свою чергу впевнений у добропорядності намірів останнього, надав на його прохання, свій мобільний телефон.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, заволодівши чужим майном, шляхом обману, а саме мобільним телефоном марки «OPPO A 53», кольору «Mint Cream», 4/64GB, моделі «Oppo CPH2127», imei 1 НОМЕР_1 , іmei 2 НОМЕР_2 , із наявними всередині сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 2978 гривень, користуючись тим, що ОСОБА_9 , заснув та втратив пильність, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, та розпорядившись незаконно набутим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями, спрямованими на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 , майнової шкоди на загальну суму 2978 гривень 00 копійок.

Крім того, 06.07.2024 ОСОБА_8 перебуваючи на лікуванні у інституті серцево-судинної хірургії ім. М. М. Амосова, за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 6, побачив, у потерпілого ОСОБА_10 належну йому банківську картку «ОщадБанк» за номером № НОМЕР_5 . Цього ж дня та місці та за вказаних вище обставин у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на привласнення офіційного документу, а саме, пластикової банківської картки «ОщадБанк» за номером № НОМЕР_5 , яка належить та імітована на ім`я ОСОБА_9 , із корисливих мотивів.

ОСОБА_8 06.07.2024 близько 14.30 год. перебуваючи в палаті №9 інституту серцево-судинної хірургії ім. М. М. Амосова, за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 6, реалізуючи свій умисел направлений на привласнення офіційного документу, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи те, що банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_10 заснув та його дії не помічені іншими особами, відчинив шафу, де знаходились особисті речі потерпілого ОСОБА_9 та викрав із спортивної сумки чорного кольору банківську картку «ОщадБанк» за номером № НОМЕР_5 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку та таким чином привласнив її з корисливих мотивів.

У слід за чим, утримуючи вищевказаний офіційний документ при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився привласненим майном на власний розсуд.

Також, 06.07.2024 перебуваючи на лікуванні у інституті серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова, за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 6, у ОСОБА_8 , виник раптовий умисел на викрадення паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та іншими важливими особистими документами, що належать потерпілому ОСОБА_9 .

У зв`язку з чим, ОСОБА_11 06.07.2024 близько 15.00 год. керуючись прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_9 заснув та його дії не помічені іншими особами, перебуваючи в палаті №9 інституту серцево-судинної хірургії ім. М. М. Амосова, за адресою: м. Київ, вул. Миколи Амосова, 6, відчинив шафу, де знаходились особисті речі потерпілого ОСОБА_9 та викрав із спортивної сумки чорного кольору документи, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер НОМЕР_6 , виданий Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області від 28.03.2002, картку платника податків на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_7 , та пенсійне посвідчення серія НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер рахунку № НОМЕР_9 , виданого Пенсійним фондом України, з метою використання вказаних документів, при здачі мобільного телефону, яким заволодів раніше до ломбардного відділення.

У подальшому, ОСОБА_8 незаконно заволодівши паспортом громадянина України на ім`я потерпілого ОСОБА_9 та іншими вищезазначеними важливими особистими документами, що належать потерпілому ОСОБА_9 , використовуючи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер НОМЕР_6 , виданий Крюківським РВ УМВС України у Полтавській області від 28.03.2002, порушуючи законний порядок, установленого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон», 07.07.2024 поїхав до ломбардного відділення ПОВНЕ ТОВАРИСТВО «ЛОМБАРД №1 «ТОВ «КОНТРАКТ-ГРУП» І КОМПАНІЯ, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 65, та пред`явив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівникам ломбарду, за допомогою якого здав мобільний телефон марки «OPPO A 53», моделі «Oppo CPH2127», кольору «Mint Cream», imei. 1 НОМЕР_1 , іmei2 НОМЕР_2 , із наявними всередині сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та отримав грошову винагороду у розмірі 2000 гривень.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині кримінальної кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. ОСОБА_8 виправдати за ч. 1 ст. 357 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. З призначеного покарання виключити вказівку на призначення покарання за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України. В решті вирок залишити без змін. Дослідити матеріали кримінального провадження в частині вартості предмету злочинного посягання та допитати обвинуваченого про мотив привласнення банківської картки «ОщадБанк» за номером НОМЕР_5 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 .

Зазначає, що ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, що набрав законної сили 09.08.2024, тобто до набрання оскаржуваним вироком законної сили, фактично декриміналізовано крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна на суму, меншу за 3028 грн. Зазначені діяння віднесено до адміністративних правопорушень, передбачених ст. 51 КУпАП.

Вказує, що обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено заволодіння чужим майном шляхом обману на суму 2978 грн.

Статтею 5 КК України передбачено, що Закон України про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Крім цього, зазначає, що з викладених у вироку фактичних обставин кримінального провадження не вбачається корисливого мотиву у діях обвинуваченого щодо привласнення офіційного документа банківської картки «ОщадБанк», за номером НОМЕР_5 , яка належить потерпілому ОСОБА_9 .

Відповідно в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Як наслідок, через неможливість притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, у місцевого суду не було законних підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 70 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Обвинувачений та потерпілий в судове засідання не з`явились, про час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з декриміналізацією та за ч. 1 ст. 357 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведеним вимогам закону вирок суду не відповідає.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд, погодившись з пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням, дійшов висновку про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме в привласненні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

На переконання колегії суддів, наведені обставини не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки з викладених у вироку фактичних обставин кримінального провадження не вбачається прямого умислу (корисливого мотиву) у діях обвинуваченого щодо привласнення офіційного документа банківської картки, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України ОСОБА_8 вчинив 06.07.2024 року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1514 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, розмір вартості майна, яким заволодів ОСОБА_8 шляхом обману, з якого настає кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 190 КК України становив 3028 грн. (1514?2=3028).

Як убачається з досліджених судом першої інстанцій матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 2978 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість майна потерпілого, яким обвинувачений заволодів шляхом обману становила 2978 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме за 2024 рік - 3028 грн., колегія суддів вважає, що з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням наведеного, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 - зміні. Зокрема, в частині засудження його за ч. 1 ст. 190 КК України вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині обвинувачення - закриттю, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а в частині засудження за ч. 1 ст. 357 КК України - скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

У зв`язку з чим, при визначенні остаточного покарання не підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 70 КК України, а тому посилання на це у вироку підлягає виключенню.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 357 КК України призначено в межах санкції та правил закону України про кримінальну відповідальність та сторонами не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузаступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині засудження його за ч. 1 ст. 190 КК України -скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині засудження його за ч. 1 ст. 357 КК України -скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку рішення про застосування ч. 1 ст. 70 КК України і призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя