Справа № 396/1999/24
Провадження № 1-кп/396/296/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2024 року м. Новоукраїнка
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Любашівка, Любашівського району, Одеської області, українця, громадянин України, освіта повна середня, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , не працює, не одружений, навідника четвертого кулеметного відділення кулеметного взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) НОМЕР_1 окремої механізованої бригади ВОС 101281А у військовому званні «солдат», утриманців не має, раніше судимого:
- 07.02.2023 року вироком Любашівського районного суду Одеської області засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 року звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, невідбутий строк 4 роки 4 дні, для проходження військової служби за контрактом.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5
ОСОБА_6 вчинив незаконне носіння, придбання, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, у невстановлений ні судом, ні досудовим розслідуванні час, але не пізніше серпня 2024 року, у невстановленому ні судом, ні досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 p., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 p., незаконно придбав шляхом віднайдення у невстановленому ні судом, ні досудовим розслідуванні місці, бойову ручну осколкову американську гранату типу М-67 з бойовим підривачем типу М213.
Надалі ОСОБА_3 у порушення вимог п. 1 постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 та п. п. 2, 9, 11 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, рухаючись в маршрутному таксі, пасажиром якого він був, вчинив незаконне носіння бойової ручної осколкової американської гранати типу М-67 з бойовим підривачем типу М213, до моменту вилучення - 18 год. 23 хв. 02.09.2024 року, не маючи на те передбаченого законом дозволу.
Так, 02.09.2024 року близько 17 год. 20 хв., на автодорозі М13 сполученням Крпоивницький-Платонове, було зупинено маршрутне таксі, пасажиром якого був ОСОБА_3 , та в якого відповідно до постанови КМУ № 1456 «Про затвердження порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів громадян, під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» від 29.12.2021 року було здійснено перевірку документів та відповідно до ст. 34 ЗУ «Про Національну поліції України» проведено поверхневу перевірку, на що ОСОБА_3 повідомив, що в сумці, яка знаходиться при ньому наявна граната, про що працівники поліції повідомили на лінію «102».
Після чого, працівники поліції, реагуючи на вказане повідомлення прибули на місце події, де 02.09.2024 в період часу з 17 год. 47 хв. по 18 год. 23 хв. в ході огляду місця події, що розташоване на перехресті автодоріг Т-24-01 та М-13 неподалік від АЗС RUR в ОСОБА_3 вилучено бойову ручну осколкову американську гранату типу М-67 з бойовим підривачем типу М213.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, пояснивши, що він проходить службу у Збройних Силах України та ним було виявлено на полі бою бойову ручну осколкову американську гранату типу М-67 з бойовим підривачем типу М213, яку він в подальшому перевозив з собою в маршрутному таксі та 02.09.2024 року вказана граната була вилучена працівниками поліції. У скоєному щиро розкаюється, стверджуючи, що такого більше не повториться, просить суворо не карати.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_3 , змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності його позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, іншим учасникам провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному кримінальному правопорушенні, крім його показів та щирого каяття, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів:
- корпусом бойової ручної осколкової американської гранати типу М67;
- засобом підриву, а саме - бойовим підривачем типу М213 до американської ручної осколкової гранати М67.
Конструктивно поєднані між собою два предмети, надані на дослідження, представляють собою вибуховий пристрій, що відноситься до категорії боєприпасів - бойову ручну осколкову американську гранату типу М67.
Корпус гранати типу М67, наданий на дослідження, споряджений зарядом бризантної вибухової речовини нормальної потужності - 2,4,6- тринітротолуол (ТНТ, тротил).
Конструктивно поєднані між собою два предмети, надані на дослідження, придатні до здійснення вибуху (після видалення запобіжної чеки (скоби) та вивільнення важеля на підривачі).
Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушенні, зважаючи на дослідження судом доказів в порядку, передбаченому ст.349 ч.3 КПК України, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред"явленого обвинувачення кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 263 КК України, так як обвинувачений вчинив незаконне носіння, придбання, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України - скоєно тяжкий злочин.
Обставинами, що пом`якшують покарання передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України - судом не встановлені.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проходження служби характеризується негативно, не працює, не одружений, навідник четвертого кулеметного відділення кулеметного взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) НОМЕР_1 окремої механізованої бригади ВОС 101281А у військовому званні «солдат», утриманців не має, на "Д" обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий: 07.02.2023 року вироком Любашівського районного суду Одеської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 року звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, невідбутий строк 4 роки 4 дні, для проходження військової служби за контрактом.
Зважаючи на вимоги ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.
На підставі ст.65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий: 07.02.2023 року вироком Любашівського районного суду Одеської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 року звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, невідбутий строк 4 роки 4 дні, для проходження військової служби за контрактом, однак не зважаючи на це, знову вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить склад злочину, віднесений згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів.
Крім того, суд звертає увагу, що після умовно-дострокового звільнення з установи відбування покарань, обвинувачений ОСОБА_3 жодних висновків для себе щодо необхідності дотримуватися встановлених у суспільстві правил та не порушувати охоронювані кримінальним законом відносини не зробив, і в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисний закінчений злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України.
Зваживши у сукупності викладені обставини, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особи обвинуваченого, який раніше судимий, позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний закінчений злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.65 КК України, необхідним і достатнім покаранням для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 нових злочинів, навіть за наявності пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття, буде покарання у виді позбавлення волі, призначене в межах санкції ч.1 ст. 263 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вчинене ним суспільно-небезпечне діяння, з відбуванням призначеного покарання в умовах ізоляції від суспільства, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідати характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані та з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_3 , тяжкості вчиненого злочину, суд не вбачає, так як прийшов до твердого переконання, що його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 , був засуджений 07.02.2023 року вироком Любашівського районного суду Одеської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 року звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, невідбутий строк 4 роки 4 дні, для проходження військової служби за контрактом.
Відповідно до ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, крім іншого, частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.
У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81,107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
На підставі викладеного, з урахуванням факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється судовий розгляд, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком суду невідбутої частини покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз в розмірі 6058 грн. 24 коп. (шість тисяч п"ятдесят вісім грн. 24 коп.), підлягають стягненню в дохід держави.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити без змін.
Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за дійсним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07.02.2023 року та за сукупністю вироків остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяціів позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 20.24 год 02.09.2024 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз в сумі 6058 (шість тисяч п"ятдесят вісім) грн. 24 коп.
Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме:
- важіль М213, два магазини до автоматів системи Калашнікова, калібру 7,62x39 мм («АК-47», «АКМ», «АКМС» та ін.), які передані на зберігання в камеру речових доказів Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області, пров. Степана Бендери, 4, м. Новоукраїнка Кіровоградської області - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: ОСОБА_1