Справа № 742/3452/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/126/25
Категорія - ч. 3 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000674 від 17.03.2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Дівиця, Прилуцького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, працюючого маляром в ТОВ «ОКЕАН-Терміко», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, після приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 термін попереднього ув`язнення з 17 березня 2024 року по 26 березня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 181 680 грн. Ухвалено перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України за наступними реквізитами: Банк: Національний банк України, МФО 300001, рахунок UA0992708, код ЄРДПОУ 00032106, отримувач: Національний банк України.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню 7 572 грн. 80 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував його процесуальну поведінку як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи в суді, а саме, що він погодився на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, критично висловлювався щодо своїх неправомірних дій, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, продемонстрував дійове каяття та бажання спокутувати свою провину і відповідно перестав бути суспільно небезпечним через розуміння ним своєї поведінки. Звертає увагу, що він вину свою визнав, щиро розкаявся, заявив клопотання про перерахування суми застави на спеціальний банківський рахунок, призначений для підтримки ЗСУ, відшкодував потерпілій близько 60 000 грн. на поховання загиблого сина та в рахунок відшкодування завданих моральних збитків 15 000 доларів США.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.03.2024 року ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, керуючи автомобілем марки «SKODA OKTAVIA TOUR», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перевозячи пасажирів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухався по автодорозі Чернігів-Ніжин-Прилуки-Пирятин зі сторони м. Прилуки Чернігівської області в напрямку м. Ніжин Чернігівської області.

Рухаючись у вищевказаному напрямку, 16.03.2024 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, на ділянці зазначеної автодороги в с. Заїзд Прилуцького району Чернігівської області по вул. Короткого, поблизу будинку N? 53, ОСОБА_8 , діючи необережно, проявляючи кримінально протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, перевищив максимальну допустиму швидкість 50 км/год. у межах населеного пункту, проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого на заокругленні дороги не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав на ліве узбіччя, де автомобіль перекинувся на лівий бік.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «SKODA OKTAVIA TOUR», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , неповнолітній ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичного експерта N? 86 від 15.04.2024 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: розтрощення кісток склепіння та основи черепа з грубим руйнуванням речовини головного мозку, яке і явилось причиною смерті, що підтверджується наявністю чисельних забійних та рваних ран голови, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа з розривами твердої мозкової оболонки з розміжченням речовини головного мозку обох лобних доль, продовгуватого мозку, мозочку, базальних поверхонь обох скроневих доль з утворенням детриту; закритої травми органів черевної порожнини, субкапсулярного крововиливу правої долі печінки; чисельних синців та саден кінцівок, від яких помер на місці.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п.2.9 «а» (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N? 1306, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у прямому причинному зв?язку з наслідками, які настали.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіряючи в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції на відповідність положенням ст. 370 КПК України, колегія суддів враховує вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за її межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, судом першої інстанції враховано, що характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, де характеризується виключно позитивно.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

При цьому, при призначенні покарання, суд першої інстанції встановив та врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілій та бажання звернути заставу на допомогу ЗСУ. Встановлено відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Окрім того, взято до уваги відношення обвинуваченого до скоєного, його критичне ставлення до вчиненого, а тому суд і прийшов до висновку щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкцій ч.3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, з вказаних мотивів суд призначив і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Надавши оцінку, всім даним характеризуючим обвинуваченого, його критичному ставленню до вчиненого, допомогу потерпілій, у вигляді відшкодування моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього, і всі ці обставини у своїй сукупності не дають додаткових підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень органом досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4