Справа № 442/7153/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1276/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року шодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

встановив:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, за які призначено йому покарання у виді: за ч. 1 ст. 357 КК України 1 (один) рік обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.08.2024, визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2024 щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорвкушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, за які призначити йому покарання: за ч.1 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі; за ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_7 остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 17.10.2024, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до даного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2024 та призначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував ст.71 КК України, яка підлягає застосуванню у разі, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення.

Також зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, неповно дослідив відомості про судимості обвинуваченого, що мають значення для правильного призначення покарання. Зокрема, суд, застосувавши при призначенні ОСОБА_7 покарання положення ч.4 ст.70 КК України щодо покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.08.2024, не врахував, що вироком Трускавецького міського суду від 17.10.2024 на підставі ч.4 ст.70 КК України уже враховано покарання за вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 30.08.2024.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке не відбув, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, а повторно вчинив новий, умисний, корисливий, тяжкий злочин проти власності в умовах воєнного стану.

Так, Указом Президента України „Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженого Законом України „Про затвердження Указу Президента України „Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 08.11.2023 № 3429-1X, частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року „Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-1X (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-1X, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-1X, Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, Указом від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, Указом від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-IX, Указом від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-IX), та Указом від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3429-1X), 08.05.2024 № 3685-IX „Про затвердження Указу Президента України „Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.05.2024 строком на 90 діб.

ОСОБА_7 08.06.2024 приблизно о 18 год. 00 хв, знаходячись поблизу кафе-магазину „1+1 на вул. Бориславська, 91 у м. Дрогобичі Львівської області, підійшовши до столика, за яким до цього сидів ОСОБА_9 , помітив у сумці потерпілого чоловічий гаманець чорного кольору, та, в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме чоловічого гаманця з наявними в ньому банківськими картками та грошима.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 перебуваючи поблизу кафе-магазину „1+1 на вул. Бориславська, 91 у м. Дрогобичі Львівської області, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті іншими особами та потерпілим ОСОБА_9 , відчинив його сумку, звідки таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав чоловічий гаманець чорного кольору з маркуванням „Balisi вартістю 385 гривень, у якому перебували гроші в сумі 950 гривень, банківська картка АТ КБ „ПРИВАТБАНК № НОМЕР_1 , після чого з викраденим покинув територію кафе-магазину та пішов у невідомому напрямку.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел спрямований на таємне викрадення грошей, діючи з корисливим мотивом та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому, і, бажаючи її настання, ОСОБА_7 маючи банківську картку потерпілого АТ КБ „ПРИВАТБАНК № НОМЕР_1 та знаючи пін-код від неї, так як пін-код записаний на аркуші паперу і знаходився в гаманці, достовірно знаючи що на карточці встановлений ліміт на зняття в сумі 500 гривень добу, використовуючи банкомат АТ КБ „ПРИВАТБАНК, що за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Замкова Гора, 1, здійснив зняття грошових коштів: 10.06.2024 о 21 годині 10 хвилин у сумі 530 гривень, з яких 30 гривень комісія;

11.06.2024 о 10 годині 49 хвилин у сумі 530 гривень, з яких 30 гривень комісія;

12.06.2024 о 15 годині 15 хвилин у сумі 530 гривень, з яких 30 гривень комісія;

15.06.2024 о 11 годині 01 хвилина у сумі 530 гривень, з яких 30 гривень комісія;

16.06.2024 о 17 годині 28 хвилин у сумі 530 гривень , з яких 30 гривень комісія;

17.06.2024 о 10 годині 34 хвилини у сумі 530 гривень , з яких 30 гривень комісія;

18.06.2024 о 09 годині 27 хвилин у сумі 530 гривень , з яких 30 гривень комісія;

19.06.2024 о 11 годині 07 хвилин у сумі 530 гривень , з яких 30 гривень комісія;

20.06.2024 о 09 годині 27 хвилин у сумі 530 гривень , з яких 30 гривень комісія, чим заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 6 105 гривень. У подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Крім цього, 08.06.2024 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу кафе-магазину „1+1 на вул. Бориславська, 91 у м. Дрогобичі Львівської області, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, а саме крадіжки грошей з банківського рахунку, таємно викрав з чоловічого гаманця чорного кольору з маркуванням „Balisi, який належить потерпілому ОСОБА_9 , банківську карту № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ „ПРИВАТБАНК, яка в силу вимог ст. 1 Закону України „Про інформацію від 02.10.1992 № 2657-ХІ, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України „Про платіжні системи коштів в Україні від 05.04.2001 № 2346-III, ч. 4 ст. 51 Закону України „Про банки та банківську діяльність від 07.12.2000 № 2121-ІІІ, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 № 414 та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом.

У подальшому ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, використовуючи банкомат АТ КБ „ПРИВАТБАНК, що за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Замкова Гора, 1, здійснив зняття грошових коштів з рахунку ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у викраденні банківської картки ОСОБА_9 , яка є офіційним документом, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім цього, 31.07.2024 приблизно о 16 год 20 хв. ОСОБА_7 знаходячись поблизу аптеки „Бажаємо здоров?я на вул. Шолом-Алейхема, 1/25 у м. Дрогобичі Львівської області, підійшовши до входу в приміщення аптеки помітив велосипед марки „PROPHETE STREETRIDER, який залишив ОСОБА_10 , та в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеда.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 перебуваючи поблизу аптеки „Бажаємо здоров?я на вул. Шолом-Алейхема, 1/25 у м. Дрогобичі Львівської області, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті іншими особами та потерпілим ОСОБА_10 , таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав велосипед марки „PROPHETE STREETRIDER вартістю 4 883 гривні 33 копійок.

Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_7 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 4 883 гривні 33 копійок.

Крім цього, 08.08.2024 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу кар?єру, що на вул. Шептицького в м. Дрогобич Львівській області, побачив на землі поліетиленовий пакет білого кольору, який у подальшому підняв, та, оглянувши його вміст, виявив корпус ручної осколкової гранати тилу Ф-1 з уніфікованим запалом ручних гранат УЗРГМ-2, які в конструктивному поєднанні між собою є єдиною конструкцією, яка відноситься до бойового припасу промислового виробництва та придатна до вибуху, після чого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і, бажаючи їх настання, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження із вогнепальною зброєю та бойовими припасами, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України „Про право власності на окремі види майна від 17.06.1992 № 2471-XII, якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об?єднань, міжнародних організацій юридичних осіб інших держав на території України (далі Перелік), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622 (зі змінами, внесеними наказами МВС України від 13.04.1999 № 292 та від 07.08.2013 № 749) (далі Інструкція), без передбаченого законом дозволу, вирішив вказаний бойовий припас придбати шляхом привласнення знахідки.

В подальшому, ОСОБА_7 про придбану ним гранату „Ф-1, уповноважену службову особу правоохоронного органу не повідомив, добровільно органу влади її не здав, а умисно, всупереч вимогам вказаних у Переліку та Інструкції незаконно, без передбаченого законом дозволу незаконного переніс вказану гранату на вул. Шептицького поблизу будинку № 92 до моменту проведення працівниками поліції огляду місця події у період з 14 год. 48 хв. по 15 год. 25 хв. 08.08.2024, під час якого вказаний бойовий припас було вилучено.

При апеляційному розгляді прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації дій за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора відносно того, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з положеннями ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. Відтак, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст.71 КК України (за сукупністю вироків).

Однак, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції при постановленні вироку зазначені приписи враховано не було, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме до незастосування ст.71 КК України.

Із оскаржуваного вироку та матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий 04.04.2024 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Покарання за вказаним вироком не відбув та таке не враховано іншими вироками, постановленими відносно ОСОБА_7 .

У подальшому ОСОБА_7 08.06.2024, 31.07.2024, 08.08.2024 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України. Оскільки нові кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 після постановлення стосовно нього попереднього вироку від 04.04.2024, але до повного відбуття покарання, остаточне покарання ОСОБА_7 слід було визначити за правилами ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Призначаючи покарання за нові кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, вчинені після постановлення вироку від 04.04.2024, суд першої інстанції не врахував вищенаведені положення кримінального закону та правові позиції Верховного Суду, не визначив остаточного покарання із застуванням положення ст.71 КК України, яка підлягає застосуванню у разі, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував ст.71 КК України, яка підлягає застосуванню.

Окрім цього, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, неповно дослідив відомості про судимості обвинуваченого, що мають значення для правильного призначення покарання.

Зокрема, суд першої інстанції, застосувавши при призначенні ОСОБА_7 покарання положення ч.4 ст.70 КК України щодо покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.08.2024, не врахував, що вироком Трускавецького міського суду від 17.10.2024 на підставі ч.4 ст.70 КК України уже враховано покарання за вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 30.08.2024, а тому його повторне приєднання на підставі ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 19.11.2024 не допускається, оскільки це призведе до порушення передбаченої ст.19 КПК України заборони двічі піддавати обвинуваченого покаранню за кримінальне правопорушення, за яким він був засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Відтак, покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.08.2024 на підставі ч.4 ст.70 КК України стало частиною покарання за вироком Трускавецького міського суду від 17.10.2024. На момент ухвалення Дрогобицьким міськрайонним судом вироку від 19.11.2024, покарання за вироком від 30.08.2024 уже самостійно не існувало, а таке було частиною іншого вироку. Повторне врахування судом на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання за тим вироком, який уже був врахований іншим вироком при призначенні покарання, вплинуло на правильність призначеного обвинуваченому покарання.

З огляду на викладене, ОСОБА_7 , який 08.06.2024,31.07.2024, 08.08.2024 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.357,ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, слід було призначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Трускавецького міського суду від 17.10.2024, чого судом першої інстанції не було зроблено, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухваленням в цій частині нового вироку апеляційним судом.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 17.10.2024, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до даного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.04.2024 та призначити ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Головуючий

Судді