ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2882/24
Провадження №1-кс/477/187/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді - ОСОБА_3,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_4.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні заяву судді Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 про самовідвід у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 390-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 , відповідно до протоколу автоматизованого розподілу розподіллено судді ОСОБА_2.

27 лютого 2025 року головуючий по справі заявив самовідвід, який обґрунтований тим, що обвинувачений ОСОБА_1 відповідно до обвинувального акту порушив обмежувальний припис, встановлений 4 грудня 2023 року рішенням суду за справою № 477/3049/23 під головуванням судді ОСОБА_2.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 березня 2025 року заява про самовідвід судді розподілена головуючому судді ОСОБА_3.

Прокурор у кримінальному провадженні та інші учасники кримінального провадження до судового засідання не з`явилися, про дату та час слухання судом заяви про самовідвід повідомлені належним чином.

Обвинувачений до суду не з`явився, про час та місце засідання з розгляду заяви про самовідвід судді повідомлявся належним чином телефонограмою, будь-яких заяв не подав.

Суд, вважаючи можливим розглянути заяву без участі обвинуваченого та судді, заслухавши думку та доводи потерпілої і прокурора, перевіривши заяву, установив наступне.

18 листопада 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України - умисне невиконання обмежувального припису.

Справа перебуває у провадженні судді ОСОБА_2., який заявив собі самовідвід із зазначених вище підстав.

Хоча суддею і не долучено до своєї заяви копію рішення про винесення обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , проте перевіркою відкритої інформації, розміщеної на сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області, в поєднанні із даними Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено, що у судді ОСОБА_2. дійсно на розгляді перебувала справа №477/3049/23 про винесення обмежувального припису за фактом вчинення домашнього насилля відносно потерпілої, яка є потерпілою у кримінальному провадженні.

У відповідності до приписів статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. При цьому, відвід повинен бути вмотивованим.

Частиною 1 статті 36 КПК України визначені підстави, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, частиною 2 статті 36 КПК України передбачено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Висловлення недовіри суду є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, однак підстави для цього повинні бути реальними і підтвердженні відповідними доказами та даними, а не бути припущеннями.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно мати інформацію про наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості.

В своїй заяві як на підставу самовідводу суддя посилається на наявність обставин, передбачених пунктом 4 статті першої статті 75 КПК України, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно пункту 4 частини першої статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно пункту 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

На думку суду, обов`язок судді заявити самовідвід є безпосереднім процесуальним уособленням такої важливої засади кримінального провадження, як право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом.

Вказаний обов`язок процесуально реалізує принципи, закріплені у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року), відповідно до яких кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку.

За таких обставин самовідвід судді Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

При цьому, такий відвід є єдиною можливою в даному випадку формою імплементації та забезпечення принципів і засад кримінального судочинства, визначних Конституцією, процесуальним законом, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, заява ОСОБА_2. про самовідвід в кримінальній справі обґрунтована і підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 81 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 про самовідвід у судовому провадженні з розгляду кримінального провадження - задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3