Справа №567/1650/24
Провадження №1-кп/567/40/25
УХВАЛА

03 січня 2025 року м. Острог

Колегія суддів Острозького районного суду Рівненської області в складі:

суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянина України, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не судимого,

встановив:

в провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000363.

02.01.2025 на електронну адресу Острозького районного суду Рівненської області надійшло клопотання прокурора про продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , підозрюється в тому, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст.3, 27 Конституції України, ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух", пунктів 2.3 б), 2.9 а) та 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 31.03.2024 близько 18 год. 00 хв., у світлу пору доби, керуючи автомобілем "Mercedes Benz Vito", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись проїзною частиною по вул.Шкільній у с.Грозів Рівненського району Рівненської області, зі сторони вул.Нової у напрямку вул.Травневої вказаного населеного пункту, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та керувати ним, в результаті чого допустив виїзд за межі проїзної частини праворуч відносно руху автомобіля, з подальшим його наїздом на металевий паркан у вигляді сітки домогосподарства АДРЕСА_2 , та одночасним контактуванням передньої частини автомобіля із стовбуром придорожнього дерева, та громадянами ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які в цей момент сиділи на дерев`яній лавці біля даного дерева.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження несумісні з життям, від яких померла на місці автопригоди, а ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікувального закладу, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер.

Зазначає, що порушення ОСОБА_7 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним - перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків - загибелі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

27.09.2024 обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 було надіслано до суду. 07.11.2024 ухвалою Острозького районного суду Рівненської області щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В клопотанні ставиться питання про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді домашнього арешту у зв`язку з тим, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду і не буде виконувати покладених на нього обов`язків, а також може незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадження, що свідчить про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважає доцільним продовжити щодо обвинуваченого вищевказаний запобіжний захід.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав та доводів, викладених у ньому та просить продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла в судовому засіданні не заперечила проти проведення вказаного судового засідання за відсутності її представника. Вказує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є занадто м`яким по відношенню до обвинуваченого, вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні не заперечили проти продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам, визначеним в ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 02.04.2024 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 30.05.2024, який в подальшому неодноразово було продовжено, востаннє 22.08.2024 строком до 01.10.2024.

30.09.2024 обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 було скеровано до суду.

07.11.2024 ухвалою Острозького районного суду Рівненської області щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У своєму клопотанні прокурор зазначає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

При вирішенні клопотання, суд виходить з того, що важкість покарання, яке може бути застосовано до ОСОБА_7 є вагомим елементом при оцінюванні ризиків щодо можливого його переховування від суду.

Водночас тяжкість покарання не визначається як обов`язкова підстава для застосування запобіжного заходу. Разом з тим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26.07.2001 зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування".

Крім того, ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , із місцем дислокації, віддаленим від м.Острог, а тому, в разі якщо відносно нього не буде продовжено застосування запобіжного заходу він буде зобов`язаний повернутися до розташування військової частини, що в умовах воєнного стану ускладнить чи унеможливить виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема, щодо його прибуття до суду на судові засідання. Таким чином, на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у разі якщо відносно нього не буде продовжено застосування запобіжного заходу, в обвинуваченого існуватиме можливість відвідувати с.Грозів Рівненського району Рівненської області, де проживають потерпіла та свідки, оскільки в користуванні обвинуваченого в даному населеному пункті знаходиться дачне господарство, яке він матиме можливість безперешкодно відвідувати, а отже матиме можливість зустрічі з потерпілою та свідками кримінального провадження та при цьому матиме можливість незаконно на них впливати в частині дачі показань на свою користь.

При цьому, суд виходить з того, що він може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду - безпосереднього отримання судом показань від потерпілих і свідків та дослідження їх судом.

Одночасно, при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 суд враховує, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Окрім того, судом враховується, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є військовослужбовцем ЗСУ, проживає разом із сім`єю та має на своєму утриманні хвору матір, яка потребує догляду, бабу-пенсіонерку та малолітню доньку, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки за його місцем проживання. Окрім того, при вирішенні клопотання суд враховує й те, що перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_7 його умови не порушував.

Одночасно, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

З огляду на вищевикладене, врахувавши вагомість наявних доказів обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки даний запобіжний захід є співрозмірним з тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого, є виправданим та достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, а тому виправдовує таке втручання у його права та інтереси.

Керуючись ст.176-179, 193-196, 331, 369-372 КПК України

ухвалила:

клопотання задоволити.

Продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці - до 02.03.2025.

Заборонити ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу із 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв., окрім випадків оголошення повітряної тривоги чи інших сигналів, які потребують необхідності слідування та перебування у пунктах укриття;

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м.Рівне без дозволу суду;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування з свідками та потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали та покладених обов`язків визначити до 02.03.2025.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.01.2025.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

03 січня 2025 року