Провадження № 1-кп/522/61/25
УХВАЛА

08 січня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянуши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0001475 від 04.11.2023 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, об`єднане з кримінальним провадженням №0001644 від 12.12.2023 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, кримінальним провадженням №0000183 від 07.02.2024 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, кримінальним провадженням №0000557 від 30.08.2023 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та кримінальним провадженням №0001007 від 09.07.2024 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за №0001475 від 04.11.2023 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, об`єднане з кримінальним провадженням №0001644 від 12.12.2023 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, кримінальним провадженням №0000183 від 07.02.2024 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, кримінальним провадженням №0000557 від 30.08.2023 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та кримінальним провадженням №0001007 від 09.07.2024 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримала обвинувачена ОСОБА_5 , в якому просить змінити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в нічний час з 23-00 години до 06-00 години за адресою постійного місця проживання, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт підлягає задоволенню, оскільки на даний час відсутні ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України та стороною обвинувачення не було подано жодного доказу та не заявлялось про виникнення будь яких нових ризиків.

Згідно ч.1 ст. 201 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Разом із цим, суд не погоджується із висновками прокурора щодо існування ризику переховування обвинуваченої ОСОБА_5 від суду. На думку суду прокурором при оцінці вказаного ризику враховано лише тяжкість інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень.

Разом із цим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення хоч і є суттєвим чинником при оцінці існування такого ризику, проте не є єдиною визначальною умовою для його встановлення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови»§58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти ( «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Як встановлено, ОСОБА_5 має постійне місце проживання, має захворювання, одні з яких потребують медичного операційного втручання в стаціонарних умовах та проходження післяопераційного процесу відновлення. Згідно медичної довідки №536/ОММЧ-21-24-вн від 03.12.2024, у ОСОБА_5 є підозра на плоскоклітинний рак.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою, потерпілі у судові засідання не з`являються.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 має реальну можливість переховування від суду.

На переконання суду до обвинуваченої ОСОБА_5 доцільно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на неї ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, які дозволять запобігти ризикам незаконного впливу на поетрпілих, свідків та знищення чи приховування документів, які мають значення в кримінальному провадженні. На думку суду таке обмеження свободи обвинуваченої забезпечить її належну процесуальну поведінку.

Враховуючи викладене, на переконання суду, захисником було доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_5 та особу обвинуваченої, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, можливого переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілих, свідків в кримінальному провадженні існують, проте захисником зазначені нові обставини, які не розглядались суддею при продовженні обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання буде достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Таким чином, суд вважає можливим змінити обвинуваченій ОСОБА_5 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 195, 202, 331 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт у період часу з 23-00 години до 06-00 години за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки, строком на 60 діб, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту та адреси, за якою вона відбуває домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти та негайно доставити до місця її проживання.

Контроль за ухвалою суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_1