Справа № 145/396/23
Провадження №1-кп/145/39/2025
У Х В А Л А

"07" лютого 2025 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали об`єднаного в одне кримінального провадження №0000045 від 13.06.2022 щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК України, кримінального провадження №0000466 від 07.06.2023 щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, кримінального провадження № 0000757 від 09.05.2024 щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів, так як встановлений йому строк закінчується 16.02.2025.

Клопотання мотивовано наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілого у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи те, що на даний час ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не зменшились, виникла необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки закінчити судовий розгляд до його закінчення неможливо. Жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав з підстав, викладених у ньому, та просив його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

У той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

На підставі викладеного, суд при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, продовжити свою злочинну діяльність, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.07.2024 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 грн. Ухвалою суду від 19.09.2024 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24.10.2024.

Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.10.2024 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.12.2024, ухвалою від 19.12.2024 - до 16.02.2025.

Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.11.2024 матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 09.05.2024 до ЄРДР за №0000757 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України (судова справа №145/1446/24) та матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 07.06.2023 до ЄРДР за №0000466 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України (судова справа №145/1873/24), об`єднати із матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесені 13.06.2022 до ЄРДР за №0000045 щодо обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України (судова справа №145/396/23), в одне провадження під номером судової справи №145/396/23 (провадження №1-кп/145/55/2024).

Суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, наявність яких попередньо установлена судом при застосуванні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , до цього часу не зменшилися та не відпали.

Такі ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, немає нерухомого майна у володінні, а тому, перебуваючи на волі, може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання, вчинив 8 епізодів кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів в період відбування покарання за вироком Тиврівського районного суду від 12.04.2021, яким засуджений за ч. 3 ст. 185, до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, тобто в період відбування іспитового строку, а тому під загрозою застосування до нього суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, що є ризиками, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування жодного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

Станом на теперішній час, ризики, які стали підставою обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на досудовому слідстві, а також його продовження судом не змінились та не зменшились. Обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, один з яких тяжкий, а також відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду.

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Підставами вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній 12.04.2021 був засуджений за тяжкі злочини проти власності до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Під час іспитового строку останній на шлях виправлення не став.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом усного допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Разом з цим, станом на теперішній час розгляд кримінального провадження судом тільки розпочинається, отож достатня вірогідність того, що ОСОБА_5 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні із свідками, з якими є знайомим, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі та може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_5 безробітний, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, які на нього могли б впливати та запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому.

Суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого суд вважає, що наразі, такі підстави відсутні, отож з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, стадії судового провадження, незважаючи на існування презумпції невинуватості, суд зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід не спроможний запобігти вказаним вище ризикам, існування яких доведено прокурором та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_5 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, враховуючи вимоги норм розділу ІІ КПК України, зокрема, ст.ст. 177, 183, 199, а також вищевказані обставини, суд вважає, що більш м`які заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження, а тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 терміном на 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 183, 197, 199, 331, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 07 квітня2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів обвинуваченим - з дня отримання її копії, рештою учасників - з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Вінницької установи виконання покарань (№1)», вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_6