Справа № 161/1699/25 Провадження №11-сс/802/100/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000036),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року задоволено клопотання та накладено арешт на майно, яке вилучене в ході огляду житла, що за адресою: Вінницька обл., Жмеринський р-н., с. Юхимівка, вул. Молодіжна, 19 та в ході огляду автомобіля марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi» моделі М1908С3KG із силіконовим чохлом, який поміщено до спеціального пакету №WAR 1191871 та мобільний телефон марки «Tecno Cаmon 19» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , в якому наявна сім карта оператора «Київстар» № НОМЕР_5 , який поміщено до спеціального пакету № WAR 1191870, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_6 , яке поміщено до спеціального пакету №ICR0151388, ключ запалювання до вказаного автомобіля, який поміщено до спеціального пакету № ICR 0151987, та автомобіль марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який поміщено на спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Волинській області, з позбавленням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , права користування, відчуження та розпорядження вказаним майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000036, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.332 КК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, клопотання про арешт майна було подано пізніше ніж за 48 годин після вилучення майна. Зазначає на те, що власником вилученого автомобіля є ОСОБА_7 , яка під час проходження огляду автомобіля за її місцем проживання перебувала в м. Києві, також у протоколі відсутня інформація про власника автомобіля та в межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 не вручалось повідомлення про підозру. Просить частково скасувати ухвалу слідчого судді, а саме в частині: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ключ запалювання до автомобіля та автомобіль марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Власник майна та її представник в судове засідання апеляційного суду не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Також у клопотанні зазначили, що апеляційну скаргу підтримували та просили задовольнити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Клопотання про арешт майна подане у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів, тобто з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу), а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим, прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 16.01.202, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.332 КК України.

Постановою слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 24.01.2025 вказане в клопотанні майно - мобільний телефон марки «Redmi» моделі М1908С3KG із силіконовим чохлом, мобільний телефон марки «Tecno Cаmon 19» ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , в якому наявна сім карта оператора «Київстар» № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_6 , ключ запалювання до автомобіля марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнане в кримінальному провадженні №0000036 від 16.01.2025 речовим доказом.

Клопотанням прокурора та долученими до нього документами доведено необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке накладено арешт, дійсно може бути доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.332 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Підставою для накладання арешту на майно є обґрунтована підозра вважати, що воно є доказом даного кримінального правопорушення, незастосування цього заходу зумовить труднощі при проведенні слідчих та процесуальних дій, необхідність в яких може виникнути в ході проведення досудового розслідування, що перешкоджатиме встановленню усіх обставин, що підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, внаслідок того, що вилучене майно може бути пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, відчужене.

Як пояснив слідчий в суді апеляційної інстанції, автомобілем марки «Audi» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , даним автомобілем здійснювався супровід, під час доставки військовозобов`язаних осіб із міста Вінниця до населеного пункту Дубечне, Ковельського району Волинської області, з метою виявлення блокпостів та працівників ТЦК та СП, що свідчить про те, що даний автомобіль використовувався як знаряддя вчинення злочину.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає на даний час підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апелянта про недотримання стороною обвинувачення строків звернення із клопотанням про арешт майна, то вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження.

Так, згідно положень ч.5 ст.171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказане в апеляційній скарзі майно, було тимчасово вилучене під час огляду (а.п.29-30), який здійснено на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 20.01.2025 (а.п.28).

Клопотання про арешт майна слідчий подав до місцевого суду через засоби поштового зв`язку 24.01.2025, тобто в межах строків, визначених ч.5 ст.171 КПК України. Дана обставина підтверджується поштовим штемпелем на конверті, який долучений до матеріалів клопотання (а.п.33).

Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: