Справа № 304/785/24 Провадження № 1-кс/304/132/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000019 від 20 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.233 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про накладення арешту у вигляді заборони на розпорядження (відчуження) та користування земельною ділянкою, що є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, з кадастровим номером :65:001:0078, площею 0,7632 га, несільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Клопотання мотивує тим, що прокурорами відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України обласної прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні за фактом приватизації земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :65:001:0078, площею 0,7632 га, несільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36 «в», шляхом заниження її вартості через визначення у спосіб не передбачений законом.

Прокурор вказує, що за результатами проведеного відділом аналізу інформації та управління ризиками Територіального управління Бюро економічної безпеки у Закарпатській області аналітичного дослідження встановлено, що посадовими особами Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради () здійснено продаж земельної ділянки комунальної форми власності з порушеннями вимог законодавства, а саме ч. 8 ст. 128 Земельного кодексу України та пп. 3.4 п. 3 наказу Держкомзему України від 09.01.2003 року № 2 «Про затвердження Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок», що призвело до відчуження земельної ділянки (кадастровий номер :65:001:0078) несільськогосподарського призначення, площею 0,7632 га, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36 «в», з недійсною експертною вартістю 1 477 020,96 грн.

Так, відповідно до вказаного наказу Держкомзему України (зі змінами та доповненнями) встановлено, що термін чинності звіту становить один рік з дати оцінки (п. 3.4.), тоді як експертну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :65:001:0078 встановлено незалежним експертом ПП «Технології інформаційних систем аналізу» від 06 серпня 2020 року в розмірі 1 477 020,96 грн.

Проте, як вказує прокурор, 31 серпня 2021 року між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, в особі директора ОСОБА_5 , з однієї сторони (продавець), та ОСОБА_4 , з іншої сторони (покупець), було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_4 прийняв у власність вказану земельну ділянку комунальної форми власності за кадастровим номером :65:001:0078, площею 0,7632 га, після того як термін чинності звіту (06.08.2021) минув.

У свою чергу, відповідно висновку експерта за результатами судової оціночно-земельної експертизи, ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером :65:001:0078 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площею 0,7632 га, яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36«в», станом на 31 серпня 2021 року, що є днем укладення договору купівлі-продажу, складала не менше ніж 4 462 769 грн.

Прокурор вказує, що 11 вересня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :65:001:0078 визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні на тій підставі, що така є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктом кримінально протиправних дій.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відтак, за позицією прокурора, підставою застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є той факт, що у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що посадовими особами Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради здійснено продаж земельної ділянки з кадастровим номером :65:001:0078 комунальної форми власності з порушенням вимог законодавства.

Отже накладення арешту на майно в частині заборони користування та розпорядження таким дозволить органу досудового розслідування досягнути мети кримінального провадження, провести відповідні експертизи та притягнути винних до відповідальності, при цьому орган досудового розслідування жодним чином не втручається у право власності у частині володіння майном, тому прокурор просить клопотання задовольнити, а також у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України розглянути клопотання без повідомлення власника чи іншого володільця майна.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, однак подав заяву, в якій клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України про розгляд даного клопотання про арешт майна не повідомлявся.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів клопотання, відділом детективів із захисту фінансів у фіскальній, бюджетній сферах та захисту економіки у сфері надання фінансових послуг підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області з 20 березня 2024 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 233 КК України, а саме за фактом того, що службові особи Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 31 серпня 2021 року в порушення ч. 8 ст. 128 Земельного кодексу України та пп. 3.4. п. 3 наказу Держкомзему України від 09 січня 20003 року № 2 «Про затвердження Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок», здійснили приватизацію земельної ділянки комунальної форми власності (кадастровий номер :65:001:0078) несільськогосподарського призначення, площею 0,7632 га, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36 «в», шляхом заниження її вартості через визначення її у спосіб, не передбачений законом (а. к. 6, 9).

Вказані обставини орган досудового розслідування підтверджує, зокрема, висновком аналітика від 14 березня 2024 року щодо оцінювання ризиків та/або правопорушень у фінансово-господарській діяльності посадовими особами Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (), за яким порушення ч. 8 ст. 128 Земельного кодексу України та пп. 3.4 п. 3 наказу Держкомзему України від 09.01.2003 № 2 «Про затвердження Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок», призвело до відчуження земельної ділянки (кадастровий номер :65:001:0078) несільськогосподарського призначення, площею 0,7632 га, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36 «в», з недійсною експертною вартістю 1 477 020,96 грн (а. к. 10-22).

Як видно з матеріалів клопотання, орган місцевого самоврядування у свою чергу вказує на те (269/24.01-11 від 18.04.2024), що ціна земельної ділянки комунальної власності визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктом господарювання, що є суб`єктом оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органу місцевого самоврядування. Натомість, між департаментом міського господарства, орендарем земельної ділянки ОСОБА_6 та суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Тиса» укладена тристороння угода про виготовлення звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, відтак, на виконання відповідної послуги не витрачено коштів з місцевого бюджету. Разом з цим на зберіганні в департаменті не перебуває вказана угода щодо виготовлення звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Ужгород, по вул. Юрія Гагаріна, 36 «в». На підставі заяви, поданої до департаменту міського господарства на укладення договору авансового внеску з метою викупу земельної ділянки, зареєстрованої в департаменті за № K-6 26.02.2020, підготовлено Договір про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що передбачається до викупу, в двох примірниках, який було передано заявнику для підписання та повернення примірника до Департаменту, однак підписаний договір заявником не було повернуто. Окремо вказує, що за даними відділу бухгалтерського обліку міської інфраструктури станом на 30.08.2021 громадянином ОСОБА_7 сплачено та зараховано на рахунок місцевого бюджету кошти у сумі 1 477 020, 96 грн (а. к. 23-зворот, 24, 25, 26-27, 32, 33, 34).

Постановою старшого детектива ОСОБА_8 від 14 травня 2024 року у даному кримінальному провадженні призначено судову оціночно-земельну експертизу (а. к. 28-зворот), за висновком якої № СЕ-19/107-24/5383-ОЗ від 02 серпня 2024 року ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером :65:001:0078 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площею 0,7632 га, що розташована у м. Ужгород, вул. Юрія Гагаріна, 36 «в», станом на 31 серпня 2021 року складала не менше, ніж 4 462 769 грн (звільняється оподаткування податком на додану вартість) (а. к. 29-31).

Відтак наразі згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 378406439 від 11 вересня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером :65:001:0078, площею 0,7632 га, належить на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № 1700 від 31 серпня 2021 року ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а. к. 50, 51).

Постановою старшого детектива ОСОБА_8 від 11 вересня 2024 року про визнання речовими доказами, вказану земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000019 від 20 березня 2024 року (а. к. 52-53).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи всі наведені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки земельна ділянка є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також об`єктом кримінально протиправних дій.

На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено, що зазначене майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою детектива від 11 вересня 2024 року визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки може бути використаний як доказ події кримінального правопорушення, доведення вини осіб, які його вчинили, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування кримінального провадження №0000019 від 20 березня 2024 року.

Аналізом положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України встановлено, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

За результатами дослідження матеріалів клопотання та з урахуванням наведених вище обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає обґрунтованими наведені прокурором доводи про наявність підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційності втручання в права та інтереси власника майна.

У даному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать, що незастосування заборони розпорядження (відчуження) може призвести до відчуження майна. Тому, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а тому заборона користування та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_4 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000019 від 20 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.233 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :65:001:0078, площею 0,7632 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), заборонивши розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1