Справа № 156/643/24 Провадження №11-кп/802/639/24 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000323 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 29 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ткварчелі Абхазької АРСР, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше судимий:

1)вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку два роки;

2)вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23.05.2024 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місці.

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 24.05.2024, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Постановлено обчислювати за цим вироком ОСОБА_8 строк покарання у виді позбавлення волі з часу його фактичного затримання, тобто з 31.05.2024.

Зараховано строк попереднього ув`язнення з часу затримання ОСОБА_8 (з 31.05.2024) до моменту постановлення вироку (до 29.07.2024) в строк відбування призначеного судом покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат, арештованого майна та цивільний позов.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він будучи особою, засудженою за скоєння умисних кримінальних правопорушень проти власності, передбачених ч.4 ст.185 КК України, однак на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив та повторно вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан (ведений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому продовжений у встановленому законом порядку без переривання), в один із днів на початку березня 2024 року (більш точна дата не встановлена) близько 16-ї год перебував на території дачного масиву «Шахтар» (Литовезька територіальна громада Володимирського району Волинської області), шляхом пошкодження планки вхідних дверей проник до дачного будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, та звідти, діючи умисно, повторно, таємно, викрав належне ОСОБА_11 майно: 1) вживану алюмінієву каструлю об`ємом 3 л, вартістю 197,33 грн.; 2) вживану алюмінієву каструлю об`ємом 4 л, вартістю 218,33 грн.; 3) вживану алюмінієву каструлю об`ємом 5 л, вартістю 233,33 грн.; 4) вживану алюмінієву каструлю об`ємом 7 л вартістю 406,67 грн.; 5) вживану чавунну сковорідку діаметром 40 см, вартістю 256,67 грн.; 6) 20 м вживаного електричного двожильного мідного кабелю січенням 2,5 мм в ізоляції білого кольору вартістю 11,55 грн. за 1 м (на суму 231,00 грн.); 7) 10 м вживаної огороджувальної металевої сітки зеленого кольору з розміром чарунків (вічок) 50х50 мм та діаметром дроту 2,5 мм, вартістю 133,00 грн. за 1 м (на суму 1330,00 грн.).

У подальшому обвинувачений з викраденим майном безперешкодно залишив місце події, розпорядився ним на власний розсуд. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 була завдана майнова шкода потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 2873,33 грн., виходячи з ринкової вартості викраденого майна.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан (ведений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому продовжений у встановленому законом порядку без переривання), 11.05.2024 близько 15 год 00 хв у перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , там, керуючись корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю господині домоволодіння, через незачинені двері проник до приміщення літньої кухні та звідти, діючи умисно, повторно, таємно, викрав належне ОСОБА_12 майно: 1) вживаний шланг садовий 1/2" довжиною 18,5 м разом з конектором 1/2" «SLD» вартістю 276,12 грн.; 2) засіб від бур`янів «гербіцид «Раундап» ТМ «Moncanto» об`ємом 1 л вартістю 352,33 грн.; 3) ємність з вживаними парфумами торгової марки «Douglas Funky flower» вартістю 150,00 грн.; 4) вживаний електричний подовжувач (кабель) вартістю 200,00 грн.

У подальшому обвинувачений з викраденим майном безперешкодно залишив місце події, розпорядився ним на власний розсуд. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 була завдана майнова шкода потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 978,45 грн., виходячи з ринкової вартості викраденого майна.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що у зв`язку із прийняттям закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», якщо вартість викраденого майна не перевищує 3 028 гривень, це не є карним діянням, а тому вирок підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження, а також перекваліфікацією дій обвинуваченого з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України. Також зазначає, що місцевий суд, всупереч вимогам ч.4 ст.70 КК України не зарахував у строк покарання, частково відбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23.05.2024. Крім того, ОСОБА_8 раніше двічі судимий, однак місцевий суд їх не врахував, що свідчить про необхідність доповнення мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівкою про їх врахування. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, що полягає у тому, що він умисно незаконно, з корисливим мотивом і метою заволодіння чужим майном шляхом пошкодження планки вхідних дверей, проти волі володільця, на початку березня 2024 року проник до належного ОСОБА_11 будинку АДРЕСА_2 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України. Також визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, що полягає у тому, що він умисно незаконно, з корисливим мотивом і метою заволодіння чужим майном, через незачинені вхідні двері проти волі володільця, повторно проник 11.05.2024 до належного ОСОБА_12 приміщення літньої кухні по АДРЕСА_4 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України. Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки, і на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком і вироком Нововолинського міського суду від 23.05.2024, виходячи із передбаченого ч.1 ст.72 КК України співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, у строк покарання, зарахувати покарання відбуте частково за попереднім вироком Нововолинського міського суду від 23.05.2024, відповідно до ч.2 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання період тримання під вартою обвинуваченого з 31.05.2024 до набрання вироком законної сили. Крім того, доповнити вступну і резолютивну частину вироку посиланням на врахування не знятої і не погашеної судимості. На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за фактами повторного таємного викрадення майна в умовах воєнного стану 31.01.2024 та 11.05.2024, належного ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Матеріали за вказаними епізодами скерувати в органи Національної поліції для вирішення питання про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримувала та просила скасувати вирок суду і ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляційну скаргу і просили змінити вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримані в повній мірі не були.

Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон № 3886-ІХ), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, згідно із ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч.5 Підрозділу І Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З обвинувального акту, а також зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_8 вчинив на початку березня 2024 року, а за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_12 11.05.2024.

Згідно зі сформульованим судом першої інстанції обвинуваченням, визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 в період воєнного стану на початку березня 2024 року шляхом пошкодження планки вхідних дверей проник до дачного будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, та звідти, діючи умисно, повторно, таємно, викрав належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 2873,33 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , в період воєнного стану, 11.05.2024 близько 15 год. 00 хв. керуючись корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю господині домоволодіння, через незачинені двері проник до приміщення літньої кухні та звідти, діючи умисно, повторно, таємно, викрав належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 978.45 грн.

Відповідно до положення Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2024 році, становив 3028 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_8 вчинив на початку березня 2024 року, а за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_12 11.05.2024, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 3028 грн.

Таким чином, вартість викраденого ОСОБА_8 майна становила 2873,33 грн. та 978.45 грн. відповідно, тобто є меншою за розміром, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року та положення Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому його дії на даний час не утворюють кримінально-караного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Разом із цим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжок за епізодом початку березня 2024 року та 11.05.2024, а саме вчинення їх з проникненням у інше приміщення, апеляційний суд вважає доводи прокурора про необхідність кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України обґрунтованими, з таких підстав.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікації дій за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки та/або переоцінки доказів.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_8 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в інше приміщення з метою заволодіння майном.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні у сховище, як це встановлено судами попередніх інстанцій у провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 усвідомлював, що будинок та літня кухня, до яких він протиправно проник, перебуває у володінні інших осіб.

У зв`язку з викладеним, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2024 року (справа № 405/9034/21, провадження № 51-509км24.

При призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, негативно характеризується територіальною громадою за місцем проживання, раніше неодноразово судимий.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції визнає щире каяття обвинуваченого, з`явлення до територіального органу Національної поліції з зізнаннями у скоєнні правопорушень, активне сприяння ним розкриттю правопорушень, сумлінна участь обвинуваченого у проведенні процесуальних дій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , не встановлено.

Апеляційний суд також враховує відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. Однак, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши нове кримінальне правопорушення.

Тобто, системний характер вчинення обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності, а тому апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого неможливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.162 КК України.

Оскільки вирок суду першої інстанції скасовується у зв`язку із перекваліфікацію дій обвинуваченого із злочину на кримінальний проступок, які були вчинені обвинуваченим до ухвалення вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 23.05.2024, тому остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.4 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У строк покарання зарахувати ОСОБА_8 покарання відбуте частково за вироком Нововолинського міського суду від 23.05.2024.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 необхідно зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 31 травня 2024 року по 18 грудня 2024 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Також слід доповнити вступну і мотивувальну частини вироку посиланням на врахування не знятої та не погашеної судимості відповідно до вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 04.08.2023 та вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 23.05.2024, оскільки такі судимості судом першої інстанції в оскаржуваному вироку не вказані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 29 липня 2024 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23.05.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

У строк покарання зарахувати ОСОБА_8 покарання відбуте частково за вироком Нововолинського міського суду від 23.05.2024.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31.05.2024 по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вступну і мотивувальну частини вироку доповнити посиланням на врахування не знятої та не погашеної судимості відповідно до вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 04.08.2023 та вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 23.05.2024.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_14 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання його копії.

Головуючий

Судді: