ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3427/24 Номер провадження 11-кп/814/997/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (ДУ "Полтавська виправна колонія №64")

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що у даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте застосування положень ст.81 КК України не є виправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений просить поновити строк на оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2024 року, скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 13 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги , що ОСОБА_7 двічі був заохочений у виді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки , встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та безпідставно взяв до уваги притягнення до відповідальності , оскільки стягнення погашені, а тому вини не можуть бути предметом вивчення та оцінки при вирішення питання про умовно-дострокове звільнення.

Позиція учасників провадження.

Засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність ухвали суду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 07.04.2021 року вироком Кропивницького апеляційного суду за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 , до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Встановлено, що засудженим відбуто більше двох третин строку покарання.

Із встановлених судом обставин вбачається, що у поведінці ОСОБА_7 спостерігаються позитивні тенденції та останній стає на шлях виправлення, з травня 2024 отримує заохочення, однак поведінка засудженого ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання не була стабільною та послідовною, про що свідчить його характеристики, згідно з якими адміністрацією установи було визнано недоцільним застосування пільги в порядку ст.ст.100,101 КВК України, ст.82 КК України та застосування умовно-дострокового звільнення.

Крім того, згідно із наданими матеріалами, до засудженого було п`ять разів застосовані стягнення, в тому числі двічі у вигляді поміщення до ДІЗО за зберігання заборонених предметів. Також 24.04.2024 засуджений допустив не вихід на поіменну перевірку, за що дисциплінарна комісія вирішила обмежитись бесідою. При цьому, відбуваючи покарання з 07.04.2021, засудженому нараховувалась заробітна плата лише за три місяці, а саме у березні, червні та липні 2024 року і відомостей про залучення його до робіт з благоустрою, інших робіт на безоплатній основі, суду надано не було.

Враховуючи наведені обставини, які свідчать про відсутність об`єктивного виправлення засудженого та відомостей про його особу, ставлення до вчиненого злочину, праці та додержання вимог режиму, суд не вбачав підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився і в подальшому немає необхідності у відбуванні ним покарання.

У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Тому, з огляду на викладене вище, посилання засудженого , що він довів своєю сумлінною працею та бездоганною поведінкою своє виправлення, на увагу не заслуговують.

Стосовно доводів про те, що суд безпідставно взяв до уваги стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, слід зазначити, що судом повно та всебічно вивчено усі дані про особу засудженого, та обґрунтовано зроблено висновок, що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування та його ставлення до праці, не доводить його виправлення , у розумінні ст. 6 КВК України , про що суд обґрунтовано зазначив в ухвалі.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2024 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4