Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6442/24
Провадження № 1-кп/644/221/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , потерпілої - ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника особи, щодо якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкова клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000879 від 23.07.2024 відносно неповнолітнього

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Аркадівка Шевченківського району, Харківської області, громадянина України, учня 1 курсу ДНЗ «Куп`янський регіональний центр професійної освіти», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

01.05.2024 приблизно о 14.00 годині, не маючи водійського посвідчення на право керування транспортним засобом, будучи допущеним його батьком ОСОБА_8 , як особою, яка використовує транспортний засіб на законних підставах, до керування автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , сів за кермо, а поряд з ним на переднє пасажирське сидіння сів неповнолітній ОСОБА_9 , та розпочав рух від двору домоволодіння, розташованого за адресою: Харківська область, Куп`янська територіальна громада, Шевченківський р-н, с. Новомиколаївка, вул. Штонди, 49, у напрямку с. Аркадівка, розташованого в Шевченківському районі Куп`янської територіальної громади Харківської області.

Під час руху ґрунтовою дорогою між населених пунктів с. Новомиколаївка та с. Аркадіївка Шевченківського району Куп`янської територіальної громади Харківської області, неповнолітній ОСОБА_7 в силу відсутності навиків керування механічними транспортними засобами у зв`язку з відсутністю посвідчення водія, діючи необережно, не враховував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив неуважність, при цьому не маючи перешкод технічного характеру, не переконався в безпеці руху, допустив неконтрольований рух автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 на праве узбіччя по ходу напрямку його руху із подальшим перекиданням керованого автомобілю, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

-п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

В наслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово- медичної експертизи № 12-17/126-шт/24 від 20.06.2024 пасажир автомобіля: «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, перелому основи та склепіння черепу, крововиливів під м`яку мозкову оболонку і тканину головного мозку; кров у шлуночках головного мозку; крововиливи в м`які тканини голови; скальпована і забійна рана голови; садна голови, які за своєю сукупністю відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, від отримання яких загинув на місці події.

Порушення вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху України» неповнолітнім ОСОБА_7 , відповідно висновку судової автотехнічної експертизи ХНДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/20179-ІТ від 19.07.2024, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, та виразилися в тому, що він керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , діючи не обережно, не врахував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які дозволяли би постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив неконтрольований рух зазначеного автомобіля та виїзд з початку на ліве, а потім на праве узбіччя по ходу напрямку його руху із подальшим перекиданням керованого автомобілю, що спричинило вищезгадані наслідки.

В судовому засіданні особа, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, неповнолітній ОСОБА_7 в присутності законного представника - ОСОБА_6 та захисника, свою вину у вчиненні діяння, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю та пояснив, що 01.05.2024 в денний час, не маючи водійського посвідчення на право керування транспортним засобом, був допущений своїм батьком ОСОБА_8 до керування автомобілем марки «Daewoo Lanos». При зазначених у клопотанні обставинах він втратив керування автомобілем, після чого автомобіль перекинувся. Визнав, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення з його боку п.12.1 Правил дорожнього руху. У вчиненому щиро кається, розуміє протиправність вчиненого ним діяння. Просить застосувати до нього примусові заходи виховного характеру та передати його під нагляд матері - ОСОБА_6 .

Законний представник особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_6 , просила застосувати до її сина примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під її нагляд.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 вважала, що неповнолітній ОСОБА_7 піддається виховному впливу, тому стверджувала про безпідставність застосування до нього найсуворішого виду примусового засобу виховного характеру. ОСОБА_7 визнав свою провину, щиро покаявся у скоєному, зробив належні висновки. Просила врахувати, що батьки ОСОБА_7 вживають заходи щодо відшкодування спричиненої внаслідок його дій шкоди потерпілим ОСОБА_10 . Посилаючись на п.24 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», вважала, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 слід залишити без розгляду, оскільки він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не досяг віку, з якого може настати кримінальна відповідальність за вчинення даного суспільно небезпечного діяння. Зазначив, що Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 27 серпня 2024 року (справа № 644/6163/24; провадження № 1-кп/644/755/24), було ухвалено вирок у відношенні батька неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 . Вирок набрав законної сили.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора, вважала доцільним застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціально навчально-виховної установи для дітей і підлітків; цивільний позов просила задовольнити в повному обсязі.

Служба у справах дітей Куп`янської районної військової адміністрації ОСОБА_11 просила розгляд страви здійснювати за відсутності представника, про що надала суду відповідну письмову заяву.

Представник Служби ювенальної превенції в судове засідання не з`явився про, дату час, місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які підтверджують наявність у діях ОСОБА_7 ознак інкримінованого суспільно-небезпечного діяння та матеріали, що характеризують особу неповнолітнього.

Вислухавши думку всіх учасників судового розгляду, дослідивши надані під час судового провадження докази, суд вбачає всі підстави для застосування примусового заходу виховного характеру, виходячи з таких міркувань:

Під час судового розгляду клопотання доведено, що неповнолітній ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.22 КК України кримінальна відповідальність за даний злочин настає з шістнадцяти років, що свідчить про те, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент скоєння суспільно небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, тобто не являвся суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В силу ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Відповідно до ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до досягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Досліджені судом фактичні дані вказують, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, ОСОБА_7 було п`ятнадцять років, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

При визначенні виду примусового заходу виховного характеру, суд враховує характер вичиненого суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, наслідки цього діяння у виді спричинення смерті неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , особу неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому станом на час розгляду клопотання виповнилось 17 років, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, його соціальні зв`язки та умови проживання та виховання, рівень розвитку, посередню характеристику, той факт, що неповнолітній перебуває під наглядом матері, враховуючи умови його життя, суд приходить до висновку, що до неповнолітнього ОСОБА_7 необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді його направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків - враховуючи його вік, строком на шість місяців, оскільки саме такий вид примусових заходів, на думку суду, є достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових правопорушень.

Суд не погоджується з доводами захисника - адвоката ОСОБА_5 , яка посилаючись на положення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», стверджувала, що під час вирішення питання щодо застосування примусових заходів виховного характеру цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

На хибність такого підходу звертав увагу ще Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, указавши у своєму рішенні, що суд, вирішуючи питання цивільного позову, повинен застосовувати норми КПК 2012 року, зокрема ч. 1 ст.129 цього Кодексу, а не роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, надані під час дії КПК 1960 року (Ухвала від 22 грудня 2016 року у справі

№ 1кп/95/2014). Крім того, Верховний Суд в постанові від 14 листопада 2022 року ( справа № 617/1633/2; провадження № 51-1524км22) відступив від висновку колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 березня 2018 року у провадженні № 51-2366ск18 (справа № 390/1488/17), де зроблено висновок, що за змістом ст. 501 КПК цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує, а він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

При розв`язанні цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов наступного.

Для покладення відповідальності на заподіювача матеріальної та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину або іншого суспільно небезпечного діяння, а також визначити порядок її відшкодування.

Разом тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої неповнолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України.

З положень ч.1 ст.1179 ЦК України вбачається, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Проте, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2024 року ( справа № 644/6163/24; провадження № 1-кп/644/755/24), який набрав законної сили 27.09.2024, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , який не мав права на керування транспортним засобом, був допущений до керування транспортним засобом його батьком - ОСОБА_8 , що спричинило смерть малолітнього потерпілого ОСОБА_9 .

Відтак, суд приходить до висновку, що суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння за ч. 2 ст. 286 КК України, відбулось саме внаслідок нездійснення відповідного контролю та належного виховання за неповнолітнім ОСОБА_7 з боку його батьків.

Батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав.

Враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди були пред`явлені до ОСОБА_7 , який не є належними відповідачем, суд приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 326, 370, 372, 497, 498, 499, 501 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально - виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення строком на 6 (шість) місяців.

Обов`язок доставити неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до спеціальної навчально - виховної установи покласти на приймальник - розподільник для дітей ГУНП України в Харківській області.

Після набрання ухвалою суду законної сили з метою забезпечення виконання примусового заходу виховного характеру, застосованого щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помістити останнього у приймальник - розподільник для дітей ГУНП України в Харківській області, розташований за адресою: вулиця Нікітіна, 3, м. Харків, Харківська область, 61000, на строк не більше 30 днів для направлення останнього до спеціальної навчально - виховної установи для дітей і підлітків.

Строк застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусового заходу виховного характеру рахувати з часу поміщення його до спеціально - виховної установи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1