Провадження №1-кп/127/534/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2021 за 0000117, 02.08.2022 за № 0000350, 14.03.2024 за № 0000062 та 23.03.2024 № 0000067, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Куп`янськ Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого в режимі спільного проживання без реєстрації шлюбу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30.10.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною першою та другою статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі положень статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357, частинами першою, другою та четвертою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , отримавши доступ до банківської картки ОСОБА_6 АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 та наявних на ній чужих грошових коштів, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, будучи впевненим, що сторонні особи не розуміють дійсного значення його дій, 05.02.2021 о 20:37 год. розрахувався вказаною картою в магазині «Продукти» за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 84 на суму 499 грн. та о 20:41 год. на суму 497 грн., о 20:51 год. в магазині «Маркет плюс» за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська (точної адреси не встановлено) на суму 464 грн. і о 20:52 год. на суму 171 грн., о 20:58 год. в магазині «Продукти» за адресою: м. Вінниця, вул. Лесі Українки, 13 на суму 492 грн. і о 20:59 год. на суму 466 грн., о 21:23 год. в магазині «Продукти» за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 84 на суму 499 грн. та о 21:24 год. на суму 396 грн., о 22:07 грн. розрахувався за проїзд на суму 4 грн. Таким чином ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3488 грн.

Крім того, ОСОБА_5 29.07.2022, перебуваючи за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 130, побачив під лавкою банківську карту АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , яка згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частиною четвертою статті 51Закону України «Про банки та банківську діяльність», частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, яка належить ОСОБА_7 , та була останнім втрачена з власної необережності.

В цей час, у ОСОБА_5 , який усвідомлював, що вказана картка та наявні на ній грошові кошти є чужою власністю, виник злочинний умисел спрямований на викрадення вказаної банківської платіжної картки, яка є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи корисливу мету подальшого здійснення покупок за допомогою цієї банківської картки та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, заволодів банківською платіжною карткою АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_7 , з метою подальшого використання у корисливих цілях, а саме подальшої крадіжки грошей з вказаної картки.

Окрім того, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання без мети збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», 14.03.2024 близько 14:00 год., перебуваючи по вул. Гонти в м. Вінниці, знайшов на тротуарі поліетиленовий пакет із вмістом психотропної речовини, обіг якої обмежений, - амфетамін, який помістив до лівої кишені штанів, таким чином незаконно придбав її та зберігав при собі без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_5 , незаконно зберігаючи при собі психотропну речовину, обіг якого обмежений - амфетамін, рухаючись по вул. Гонти в м. Вінниці, поруч з будинком № 26-ж, близько 15:45 год. був помічений та зупинений працівниками Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини можуть бути викриті, ОСОБА_5 на запитання працівників поліції про наявність заборонених речовин повідомив, що у нього при собі у лівій кишені штанів наявна психотропна речовина, обіг якої обмежений, - амфетамін.

Після цього, 14.03.2024 у період часу з 16:28 год. до 16:31 год. у ході проведення огляду місця події, у присутності двох понятих, ОСОБА_5 добровільно видав з лівої кишені своїх штанів поліетиленовий пакет, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина.

У порошкоподібній речовині, масою 0,5122 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежений, - амфетамін, масою 0,3772 г.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання без мети збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», 22.03.2024 близько 17:00 год., перебуваючи по вул. Київській у м. Вінниці, знайшов на тротуарі поліетиленовий пакет, обмотаний червоною ізоляційною стрічкою із вмістом психотропної речовини, обіг якої обмежений, - амфетамін, який помістив до правої кишені штанів, таким чином незаконно придбав її та почав зберігати при собі без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_5 22.03.2024, незаконно зберігаючи при собі психотропну речовину, обіг якої обмежений, - амфетамін, рухаючись по вул. Київській у м. Вінниці, поруч з будинком № 173, близько 18:20 год. був помічений та зупинений працівниками Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на незаконне зберігання психотропної речовини можуть бути викриті, ОСОБА_5 на запитання працівників поліції про наявність заборонених речовин повідомив, що у нього при собі - у правій кишені штанів наявна психотропна речовина, обіг якої обмежений, - амфетамін.

Після цього, 22.03.2024 в період часу з 19:13 год. до 19:18 год. в ході проведення огляду місця події, у присутності двох понятих, ОСОБА_5 добровільно видав з правої кишені своїх штанів поліетиленовий пакет, обмотаний червоною ізоляційною стрічкою, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина.

У порошкоподібній речовині, масою 0,6405 г, міститься психотропна речовина, обіг якої обмежений, - амфетамін, масою 0,4641 г.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та суду пояснив, що точну дату він не пам`ятає біля ломбарду на ринку він знайшов банківську картку. Він її підняв та у подальшому розрахувався нею в магазині за цигарки та інші товари, які зазначені в обвинувальному акті. Карту не блокували, тому він розраховувався нею декілька днів, поки не закінчились кошти. Після чого, він викинув картку у смітник.

Що було зазначено на картці, він не читав. З приводу знаходження картки до поліції він не звертався. Зазначив, що розрахункові операції, які вказані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Також повідомив, що якби на карті не закінчились гроші, він і далі їх витрачав би.

Щодо заволодіння карткою потерпілого ОСОБА_7 пояснив суду, що на лавці біля школи він знайшов ще одну банківську карту з фотозображенням та анкетними даними. Спочатку він не мав наміру використовувати картку, однак потім у нього закінчились цигарки, тому він розрахувався знайденою карткою. У подальшому також розрахувався карткою за духи й знову за цигарки.

Він хотів повернути картку власнику, однак останній відмовився, пояснивши, що заблокував її.

Зазначив, що картки він не крав, а знаходив. Діяння, в яких він обвинувачується, на його думку мали місце у зв`язку з неуважністю власників банківських карт.

Винуватість у вчиненні інкримінованих обвинуваченому діянь щодо незаконного придбання та зберігання психотропних речовин останній визнав повністю та суду пояснив, що вчинив їх за обставин, викладених в обвинувальних актах. Пояснив суду, що він двічі знаходив згортки з порошкоподібною речовиною. Що саме було у знайдених згортках йому достеменно відомо не було, однак він здогадувався, що всередині, оскільки раніше вживав наркотичні та психотропні речовини, а тому мав уявлення, як вони виглядають. Обидва рази він добровільно видавав працівникам поліції знайдені згортки.

Допит обвинуваченого відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачений надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 09.02.2020 вона зайшла до аптеки купити ліки та виявила, що в неї зникла банківська картка. Через Інтернет-банкінг вона побачила, що її карткою розраховувались, після чого звернулась до поліції. В неї на картці було близько 15000 грн., на розрахункові операції витратили всі кошти.

Шкода їй не відшкодована, щодо міри покарання просила покарати суворо.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що влітку 2022 року у вечірній час під час прогулянки із дружиною він загубив свою банківську картку АТ КБ «Приват Банк». Картка була іменною та із зображенням його фото. На наступний день після втрати він почав отримувати смс-повідомлення про списання коштів з неї.

Обвинувачений обіцяв відшкодувати шкоду, однак так і не розрахувався з ним.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 КПК дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-протокол огляду місця події від 12.02.2021, відповідно до якого в період часу з 18:00 год. по 18:37 год. оглянуто приміщення кімнати АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 добровільно видав ряд речей, за які розрахувався чужою банківською карткою, а саме переносний зарядний пристрій «Avantis», блок живлення «Qualcom», піну для гоління «Arko», навушники «Nokia», чоловічі парфуми «Veron Deep Blue» 100 мл, упаковку станків для гоління «BIC» 5 шт., крем для гоління «Arko», антиперспирант «Nivea» 40 мл, зубну пасту «Лакалут» 75 мл, упаковку станків для гоління «BIC», упаковку лез для гоління 5 шт., упаковку серветок «Своя лінія», крем C&B 100 мл та шапку білого кольору «Descente»;

-протокол тимчасового доступу до речей та документів від 23.03.2021, згідно з яким старший слідчий Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 в період часу з 15:00 год. по 15:20 год. в приміщенні АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. Пирогова в м. Вінниці, ознайомився та вилучив інформацію по картковому рахунку № НОМЕР_1 , зареєстрованого на ОСОБА_6 ;

-протокол огляду речового доказу від 23.03.2021, відповідно до якого старший слідчий Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 в період часу з 17:00 год. по 17:30 год. в приміщенні службового кабінету провів огляд документу, а саме інформації по картковому рахунку № НОМЕР_1 , згідно з якою зафіксований рух коштів по зазначеному картковому рахунку;

-протокол тимчасового доступу до речей та документів від 30.04.2021, згідно з яким старший слідчий Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 в період часу з 10:00 год. по 10:30 год. вилучив копію відеозапису з камер спостереження магазину «Шик і блиск» за адресою: вул. Київська, 146 в м. Вінниці за 05.02.2021;

-протокол тимчасового доступу до речей та документів від 30.04.2021, відповідно до якого старший слідчий Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 в період часу з 15.00 год. по 15.30 год. вилучив копії відеозаписів з камер спостереження магазинів «Продукти» за адресою: вул. Київська, 156а в м. Вінниці, «Домашній маркет» за адресою: вул. Київська, 68 в м. Вінниці, «Продукти» за адресою: вул. Ступки, 2 в м. Вінниці за 05.02.2021;

-протокол огляду речового доказу від 06.05.2021, відповідно до якого старший слідчий Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 в період часу з 11:00 год. по 13:30 год. в приміщенні службового кабінету провів огляд документу, а саме відеозаписів з камер відеоспостереження магазинів «Домашній Маркет» та «Продукти», на яких зафіксовані моменти вчинення кримінальних правопорушень;

-протокол огляду речового доказу від 06.05.2021, згідно з яким старший слідчий Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 в період часу з 16:00 год. по 17:00 год. в приміщенні службового кабінету провів огляд документу, а саме відеозаписів з камер відеоспостереження магазину «Шик і блиск», на яких зафіксовані моменти вчинення кримінальних правопорушень;

-висновок експерта від 19.08.2021 № 5463/22-21, відповідно до якого ринкова вартість флакону туалетної води чоловічої торгової марки «La Rive» асортиментного ряду «Cabana» ємністю 90 мл, станом на 28.07.2022 становила 261,67 грн.;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2022, згідно з яким свідок ОСОБА_9 впізнала особу, зображену на фото № 3, як таку, що 29.07.2022 здійснила покупку в магазині «Бджілка Мая». Відповідно до довідки на фото № 3 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.08.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала особу, зображену на фото № 2, як таку, що 29.07.2022 здійснила покупку в магазині. Згідно з довідкою на фото № 2 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.08.2022, згідно з яким свідок ОСОБА_11 впізнала особу, зображену на фото № 1, як таку, що 29.07.2022 здійснила покупку парфумів в магазині «Шик і Блиск». Відповідно до довідки на фото № 1 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол огляду предметів від 03.08.2022, відповідно до якого старший слідчий Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 в період часу з 09:00 год. по 09:10 год. в приміщенні службового кабінету провела огляд речей, а саме сорочки, окулярів та кепки;

-протокол огляду предмету від 04.08.2022, згідно з яким слідчий Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 в період часу з 14:10 год. по 14:25 год. в приміщенні службового кабінету провела огляд документу, а саме відеозаписів з камер відеоспостереження магазину «Черемшина», на яких зафіксовані моменти вчинення кримінальних правопорушень;

-протокол огляду предмету від 05.08.2022, відповідно до якого слідчий Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 в період часу з 12:20 год. по 12:35 год. в приміщенні службового кабінету провела огляд документу, а саме відеозаписів з камер відеоспостереження магазину «Шик і Блиск», на яких зафіксовані моменти вчинення кримінальних правопорушень;

-протокол огляду предмету від 08.08.2022, згідно з яким слідчий Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 в період часу з 11:40 год. по 11:55 год. в приміщенні службового кабінету провела огляд документу, а саме відеозаписів з камер відеоспостереження магазину «Бджілка Мая», на яких зафіксовані моменти вчинення кримінальних правопорушень;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.08.2022, відповідно до якого вилучена інформація з АТ КБ «ПриватБанк»;

-протокол огляду місця події від 02.08.2022, під час якого ОСОБА_5 добровільно видав чоловічу сорочку, кепку, окуляри та парфуми;

-протокол огляду предмету від 09.08.2022, згідно з яким слідчий Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 в період часу з 14:15 год. по 14:30 год. в приміщенні службового кабінету провела огляд документу, а саме чеку № від 29.07.2022 з магазину «Шик і блиск» на придбання парфумів «La Rive Cabana» вартістю 445 грн.;

-висновок експерта від 08.04.2024 № СЕ-19/102-24/5961-НЗПРАП, відповідно до якого в наданій на експертизу речовині міститься психотропна речовина амфетамін. Амфетамін відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежений. У досліджуваній речовині масою 0,6405 г, маса амфетаміну становить 0,4641 г;

-висновок експерта від 19.03.2024 № СЕ-19/102-24/5094-НЗПРАП, згідно з яким в наданій на експертизу речовині міститься психотропна речовина амфетамін. Амфетамін відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежений. У досліджуваній речовині масою 0,5122 г, маса амфетаміну становить 0,3772 г.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілих, досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні факту заволодіння банківськими картками потерпілих не заперечував, однак наголосив на тому, що не викрадав їх, а знаходив. При цьому обвинувачений підтвердив, що після того, як він знайшов банківські картки, він здійснив розрахунок ними у різних магазинах за товари, які вказані в пред`явленому йому обвинуваченні. Факт численних розрахунків ОСОБА_5 банківськими картками потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , окрім показань обвинуваченого, також підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами, зміст яких суд вже навів вище. Зокрема, рядом протоколів огляду документів, відповідно до яких був здійснений огляд інформації щодо руху коштів на рахунках, а також відеозаписів з камер відеоспостереження з магазинів, де ОСОБА_5 здійснював розрахунок за обрані товари банківськими картками потерпілих.

Оцінюючи доводи обвинуваченого щодо того, що він знайшов банківські картки потерпілих, а в подальшому і використав їх у власних цілях з вини потерпілих, суд вважає слушним зауважити таке.

Верховного Суду України (далі ВСУ) у своїй постанові від 06.03.2014 (справа № 5-2кс14) зазначив, що частина перша статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) містить обов`язкові ознаки складу злочину, які виокремлюють (ідентифікують) фактично вчинені дії як крадіжку й відрізняють її від діянь, що посягають на інші об`єкти кримінально-правової охорони, або від фактів, які зумовлюють виникнення інших (некримінальних) правовідносин. Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

Про те, що майно, доступ до якого був неутруднений, має власника, що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього, що власник фактично не втратив над ним контролю і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявляє таке майно й заволодіває ним, фактично викрадає його, можуть свідчити такі обставини: індивідуальні відмінні ознаки предмета майна (тип, вид, найменування, особливості тощо), з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника майна; конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, яка дає можливість визначити (побачити, виявити) межі приватності місця знаходження майна; зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном; причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.

Про умисел на викрадення майна за аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події. Спосіб викрадення майна є таємним, одним із різновидів якого є викрадення майна у присутності інших осіб, які, на переконання винної особи, не сприймають його дії як викрадення майна. Враховуючи специфіку цього злочину, способами вилучення майна переважно виступають фізичне витягання, переміщення, видалення його з володіння власника.

Крім цього, у постанові від 18.07.2019 у справа № 761/31918/14-к Верховний Суд (далі - ВС) зазначив, що врахуванню судом підлягають всі обставини справи, та на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 05.02.2021 на тротуарі поряд з ломбардом знайшов банківську картку потерпілої ОСОБА_6 . Незважаючи на розуміння того, що картка належить іншій людині, ОСОБА_5 жодних дій, спрямованих на повернення знайденого майна його власнику, не вчинив. Натомість у цей же день обвинувачений почав використовувати картку шляхом численних розрахунків у різних магазинах, аж доки на картці не закінчились кошти, після чого згідно з показаннями самого обвинуваченого викинув її у смітник.

Крім того, 29.07.2022 ОСОБА_5 знайшов під лавкою банківську карту, яка належить потерпілому ОСОБА_7 . При цьому суд враховує, що на знайденій обвинуваченим банківській картці були зазначені явні ознаки, які ідентифікують її власника. Зокрема, суд встановив, що картка потерпілого була іменною на ній були розміщені прізвище, ім`я, а також фотозображення власника. Незважаючи на це, ОСОБА_5 залишив знайдену картку собі, а у подальшому також використав шляхом здійснення розрахунку за товари.

Отже, суд встановив, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що знайдені ним банківські картки належать іншим людям, за наявної змоги не повернув чуже майно, привласнивши його. Саме тому, твердження обвинуваченого щодо відсутності в його діях умислу на викрадення зазначеного майна, суд оцінює критично. Натомість, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні доведений факт заволодіння ОСОБА_5 банківськими картами потерпілих, а також подальшого заволодіння належними їм коштами.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого в цій частині, суд враховує таке.

ВС у постанові від 14.02.2019 (справа № 454/420/17) зауважив, що згідно з приміткою до статті 358 КК під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

До інших «важливих особистих документів» слід відносити посвідчення, військовий квиток, трудову книжку, диплом про закінчення вищого закладу освіти, свідоцтво про народження, проїзний документ дитини, картка фізичної особи - платника податків, інші офіційні або приватні документи, які засвідчують важливі факти і події в житті людини і втрата яких істотно ускладнює реалізацію її прав, свобод і законних інтересів.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що питання чи є той або інший документ для даної особи важливим, має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням, зокрема, важливості фактів, які засвідчуються документом, можливості його відновлення, розміру збитків від втрати документа. Також, віднесення платіжної банківської картки до важливих особистих документів має бути обґрунтованим з наведенням доводів на підтвердження, що ці документи були особистими та важливими для потерпілої особи.

Водночас сукупність норм статті 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частини четвертої статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вказує, що документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Отже, ВС зробив висновок про те, що платіжна банківська картка не відповідає ознакам важливого особистого документу, тобто предмету злочину, передбаченого частиною третьою статті 357 КК, а є офіційним документом, і відповідно предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК.

Суд також враховує роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

У пункті 3 зазначеної вище постанови від 06.11.2009 роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

У постанові від 15.05.2018 (справа № 296/3704/16-к) ВС зазначив, що об`єктивна сторона крадіжки виражається в дії таємному незаконному, безоплатному, поза волею власника вилученні чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої перебувало майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють акту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, який виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, сильне сп`яніння тощо).

Із суб`єктивної сторони такий злочин передбачає прямий умисел, тобто особа повинна розуміти, що вилучає таке майно таємно.

Слід також зауважити, що у постанові від 31.01.2013 (справа № 5-33кс12) ВСУ зазначив, що банківська платіжна картка є засобом доступу до банківського рахунку, що існує в електронній формі, а не засобом доступу до сховища, а тому викрадення засудженим банківської картки потерпілої особи з наступним зняттям грошей з банкомату з використанням цієї картки не може розцінюватися як викрадення, поєднане з проникненням у сховище.

Отже, аналізуючи наведені вище правові висновки та роз`яснення, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов до переконання, що в діянні ОСОБА_5 наявні ознаки викрадення офіційного документа та крадіжки.

Суд у судовому засіданні встановив, що після заволодіння майном потерпілих, обвинувачений розпорядилась ним на власний розсуд, а саме розраховувався коштами з банківських карток за товари у магазинах. Тому суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявні ознаки саме закінчених кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_5 за фактом заволодіння банківською карткою потерпілого ОСОБА_7 охоплюються складом кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 357 КК, за ознаками викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів; за фактом розрахунків банківською карткою потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 3488 грн. дії ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 185, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення повторно.

Крім того, аналізуючи показання обвинуваченого та надані суду докази, суд також вважає, що в судовому засіданні підтверджений факт незаконного придбання та зберігання ОСОБА_5 психотропних речовин без мети збуту. Зокрема, суд у судовому засіданні встановив, що у ОСОБА_5 14.03.2024 та 22.03.2024 були виявлені та вилучені поліетиленові згортки з порошкоподібною речовиною. За результатами проведення криміналістичних досліджень встановлено, що вилучені в ОСОБА_5 речовини є психотропними, обіг яких обмежений, амфетамін.

Суд також приймає до уваги, що обвинувачений у судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що вилучені у нього речовини є психотропними, а також не заперечував їх хімічного складу та маси, які встановлені в ході досудового розслідування на підставі висновків відповідних експертних досліджень (висновків експертів).

Вирішуючи питання щодо кримінально-правової кваліфікації діянь ОСОБА_5 в цій частині, суд враховує, що відповідно до відомостей, викладених у таблиці ІІ «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 за № 188, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за № 513/4734, вилучені в обвинуваченого речовини становлять більш як невеликий розмір.

Суду надана копія вироку, відповідно до якого ОСОБА_5 засуджений 30.10.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною першою та другою статті 309 КК. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох діянь, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин, вчинених 14.03.2024 та 22.03.2024. При цьому ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення саме за частиною першою статті 309 КК. Приписи частини першої статті 373 КПК вимагають від суду здійснювати судовий розгляд кримінального провадження лише в межах пред`явленого обвинувачення. Крім того, конструкція частини другої статті 309 КК передбачає наявність такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення тих самих дій протягом року після засудження за цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає, що дії ОСОБА_5 за фактом вилучення у нього 14.03.2024 та 22.03.2024 психотропних речовин охоплюються складом кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 309 КК, за ознаками незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_5 вчинив ряд кримінальних проступків та нетяжкий злочин проти власності в період незнятої та непогашеної судимості під час іспитового терміну. Винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 309 та частиною другою статті 185 КК обвинувачений визнав та надав суду чіткі та послідовні показання, які узгоджуються з відомостями, викладеними в обвинувальних актах. Проте, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК, ОСОБА_5 визнав частково, мотивуючи це тим, що він лише знайшов банківську картку потерпілого і не мав умислу на заволодіння нею. Разом з тим, за результатом судового розгляду суд дійшов до переконання, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного діяння доведена сукупністю досліджених доказів.

Об`єктивні ознаки того, що обвинувачений ОСОБА_5 засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, судом не встановлені. Зокрема, надаючи пояснення суду, ОСОБА_5 неодноразово висловлювався, що використання ним банківської картки потерпілого це провина самого потерпілого. Крім того, обвинувачений також зазначав, що припиненню вчиняти кримінальне правопорушення сприяло саме те, що на картці закінчились кошти та якби на ній виявилось більше грошових коштів, він би витрачав їх і далі. Наведені твердження обвинуваченого, на думку суду, свідчать про те, що він не розкаюється у вчиненому. Натомість, висловлювання ОСОБА_5 в судових дебатах та при зверненні до суду з останнім словом щодо його щирого каяття суд розцінює як спробу уникнути суворого покарання. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття.

Суд приймає до уваги те, що за місцем проживання скарг на ОСОБА_5 не надходило, на обліку у лікаря-психіатра обвинувачений не перебуває, проте з 29.08.2017 перебуває на диспансерному наркологічному обліку з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, опіоїдів, амфетамінів.

Отже, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого обставин, що обтяжують його покарання, суд враховує таке.

Відповідно до роз`яснення, наданих в пункті 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 у разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 07.06.2018 (справа № 203/921/16-к).

У судовому засіданні встановлено, що 30.10.2019 ОСОБА_5 був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області за частинами першою та другою статті 309 КК, що не утворює в його діях повторності, однак свідчить про наявність в його діях ознак рецидиву кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до положень статті 21 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності. При цьому, згідно з пунктом 13 частини першої статті 67 КК вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, при призначенні покарання визнається обставиною, яка обтяжує покарання.

Суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій статті 67 КК обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

При цьому, суд враховує висновок, зроблений ВС у постанові від 29.05.2018 (справа №484/3291/16-к), відповідно до якого перебування засудженого у стані навіть легкого алкогольного сп`яніння не можна не враховувати при призначенні покарання.

У своїй постанові від 11.02.2020 (справа № 643/20474/15-к) ВС наголосив на тому, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

У постанові від 03.12.2019 у справі № 571/1436/15-к ВС звернув увагу на те, що Інструкція про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.09.2009 № 400/666 та наказ Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 1999 року № 302 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в поліклініках (амбулаторіях)» були прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». У згаданій постанові ВС наголосив на тому, що вказані нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

З-поміж інших доказів прокурор надала суду довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» № 182 від 18.03.2024 та № 209 від 15.04.2024, зі змісту яких випливає, що за результатом медичного огляду ОСОБА_5 14.03.2024 о 17:00 год. та 22.03.2024 о 20:00 год. встановлено наркотичне сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну. Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначені обставини не заперечував. Саме тому, суд вважає, що в судовому засіданні доведений факт вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень (вчинених 14.03.2024 та 22.03.2024) в стані сп`яніння.

Отже, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив кримінальних правопорушень та вчинення кримінальних правопорушень в стані, викликаному вживанням інших одурманюючих речовин.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілих, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді обмеження волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 357 та частиною першою статті 309 КК, та позбавлення волі - за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК.

Відповідно до частини першої статті 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною другою зазначеної статті регламентовано, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Разом з тим, як вже суд зазначив вище, стороною обвинувачення надана копія вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019, згідно з яким ОСОБА_5 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень передбачених частиною першою та другою статті 309 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі положень статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Інкриміновані ОСОБА_5 діяння останнім вчинені під час іспитового строку.

Зі змісту частини третьої статті 78 КК випливає, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

При цьому, частиною першою статті 71 КК регламентовано, що у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Слід зазначити, що у постанові від 23.10.2018 (справа № 202/1154/17) ВС зазначив, що норма частини першої статті 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. Тобто приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

У випадку ж вчинення нового кримінального правопорушення до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, оскільки на момент вчинення нового кримінального правопорушення воно ще не відбувалось засудженим.

Тому, зважаючи на викладене, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 остаточного покарання врахуванню підлягає покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019, невідбута частина якого становить 3 роки позбавлення волі.

Отже, зважаючи на положення статті 71 КК, суд дійшов до переконання, що в цьому випадку ОСОБА_5 шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, ВС зауважував, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд при цьому враховує, що у постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17) ВС зауважив, що неготовність до самокерованої правослухняної поведінки виключає призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства. Також у постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17) ВС зазначив, що наявність попередніх судимостей, за якими особу було звільнено від відбування покарання з випробуванням є перепоною для застосування щодо такої особи положень статті 75 КК.

Отже, суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив ряд умисних кримінальних правопорушень в період іспитового строку, а тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відсутні, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання. А тому суд вважає за доцільне зазначити, що строк відбування призначеного обвинуваченому покарання слід рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Потерпіла ОСОБА_6 до початку судового розгляду заявила цивільний позов, відповідно до якого просить стягнути з обвинуваченого на її користь 17900 грн. матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Зі змісту частини п`ятої статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона в цьому випадку потерпіла повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, потерпіла посилалась на відомості, викладені в обвинувальному акті, щодо заволодіння обвинуваченим її грошовими коштами. При цьому потерпіла зазначила, що своїми злочинними діями ОСОБА_5 завдав їй збитку на загальну суму 17900 грн., однак жодного документального підтвердження вказаної суми збитку потерпіла до свого позову не долучила.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням розмір шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_6 , становить 15249,53 грн. За результатом судового розгляду зазначена сума знайшла своє підтвердження. Отже, суд вважає, що у кримінальному провадженні встановлений розмір завданої потерпілій ОСОБА_6 шкоди відповідно до визначеного кримінально-процесуальним законом порядку.

З огляду на викладене, суд вважає, що цивільний позов потерпілої необхідно задовольнити частково, в межах суми, доведеної в ході судового розгляду кримінального провадження, тобто 15249,53 грн.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданими представником сторони обвинувачення ухвалами слідчих суддів від 18.02.2021, 04.08.2022, 18.03.2024 та 26.03.2024, на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Згідно з частиною першою статті 124 КПК процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 185, частиною першою статті 357, частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за частиною першою статті 357 Кримінального кодексу України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України 3 (трьох) років обмеження волі;

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 71 Кримінального кодексу України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019 призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь:

- держави 6435 (шість тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок витрат на залучення експертів;

- ОСОБА_6 15249,53 (п`ятнадцять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки матеріальної шкоди.

Речові докази:

- зарядний пристрій «Avantis», блок живлення «Qualcom», піну для гоління «Arko», навушники «Nokia», чоловічі парфуми «Veron Deep Blue» 100 мл, упаковку станків для гоління «BIC» 5 шт., крем для гоління «Arko», антиперспирант «Nivea» 40 мл, зубну пасту «Лакалут» 75 мл, упаковку станків для гоління «BIC», упаковку лез для гоління 5 шт., упаковку серветок «Своя лінія», крем C&B 100 мл та шапку білого кольору «Descente», які поміщені до спецпакету SUD 2080114 та передані на зберігання до камери речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - конфіскувати в дохід держави;

- диск для лазерних систем зчитування з інформацією по картковому рахунку НОМЕР_1 , диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом з магазину «Шик і блиск», диск для лазерних систем зчитування з відеозаписами магазинів «Продукти», «Домашній маркет», які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити у справі;

- сорочку чоловічу у клітинку червоно-синього кольору, кепку «Nike» чорного кольору, окуляри сонцезахисні чорного кольору «Ray Ban», які поміщені до спецпакету № 7353981, та передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_5 ;

- парфуми чоловічі «La Rive Cabana» 90 мл, які поміщені до спецпакету № 7369515 та переданні до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - конфіскувати в дохід держави;

- 3 СD-диска з відеозаписом з камер відеоспостереження з магазинів «Черемшина», «Шик і Блиск» та «Бджілка Мая», які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити у справі;

- чек № від 29.07.2022/14:19:28 на парфуми «La Rive Cabana» вартістю 445 грн., який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити у справі;

- поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, який поміщений до спецпакету № PSP1251689 та переданий до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- порошкоподібну речовину, яка поміщена до спецпакету № 3807235 та передана до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Арешти, накладені на зазначені речові докази на підставі ухвал слідчих суддів від 18.02.2021, 04.08.2022, 18.03.2024 та 26.03.2024, скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: