КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/604/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 317 (229-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатки ОСОБА_7 ,

переглянула у закритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою прокурорки ОСОБА_8 ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024, якою стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясинове Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, без утриманців, безробітного, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по місцю проживання, у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В суд першої інстанції із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000249 від 06.09.2023 стосовно ОСОБА_9 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України, погодженим із прокурором Олександрівського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 , звернулась старша слідча СВ ВП № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 .

Пропонується застосувати до ОСОБА_12 примусові заходи медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

За наслідками розгляду клопотання судом першої інстанції встановлено наступне.

Дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України, як незаконне вирощування рослин коноплі у кількості 38 рослин, тобто підпадають під кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 310 КК України; незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України; надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 317 КК України.

Суспільно небезпечне діяння, як встановлено судом першої інстанції, вчинене при наступних обставинах.

У травні 2023 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_9 , перебуваючи на території домоволодіння, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , побачив на присадибній ділянці та за господарською будівлею насадження рослин коноплі.

ОСОБА_9 розуміючи, що вирощування рослин коноплі заборонено, їх умисно не знешкодив, тим самим вчинив вирощування рослин коноплі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_9 у період з травня 2023 року по 06.09.2023 р., діючи умисно, незаконно вирощував рослини коноплі, доглядаючи за ними шляхом культивування з метою доведення їх до стадії дозрівання, які останній незаконно вирощував для особистих потреб, без мети подальшого збуту, без передбаченого законом дозволу, порушуючи при цьому порядок провадження діяльності, пов`язаної обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою КМУ № 589 від 03.06.2009 року.

Під час проведення огляду місця події у невідкладних випадках, 06.09.2023 в період часу з 13:12 год. на 14:25 год., старшим слідчим ВП №1 (м. Знам`янка) КРУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 , на який ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2023 р. надано дозвіл на проведення обшуку, на території домоволодіння та присадибної ділянки (огороду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого за участю агронома, в присутності двох понятих виявлено та вилучено 38 кущів рослин, які є рослинами роду конопля, що містять психотропну речовину тетрагідроканнабінол, які ОСОБА_9 незаконно вирощував для особистих потреб без мети збуту.

Крім того, у середині серпня 2023 року (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_9 який перебував на території власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел зібрані вирощені ним з весни 2023 року рослини коноплі для подальшого власного вживання без мети збуту.

Продовжуючи свої неправомірні дії, направлені дії, направлені на незаконне придбання наркотичних засобів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання ОСОБА_9 розуміючи, що вказані рослини містять наркотичні речовини обіг яких обмежений, зірвав 2 вирощені ним рослини коноплі та з метою їх висушування помістив одну на горище господарської будівлі, другу під накриття у господарській будівлі (дровнику)за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_9 вчинив незаконне придбання наркотичних засобів для власного вживання без мети збуту.

Також, 06.09.2023 в період часу з 13:12 год. на 14:25 год. під час проведення огляду місця події у невідкладних випадках старшим слідчим ВП №1 (м. Знам`янка) КРУП ГУНГІ в Кіровоградській області ОСОБА_11 , на який ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2023 надано дозвіл на проведення обшуку, за участю двох понятих проведено обшук домоволодіння, в якому проживає ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_1 , в ході якого у господарському приміщенні та на горищі господарської будівлі виявлено та вилучено 2 рослини сухої речовини, які є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, обіг якого заборонено, загальна маса якого становить 141,63 грама.

Виявлені та вилучені у ОСОБА_9 наркотичні речовини згідно наказу МОЗ України №188 від 01.08.2008 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», відноситься до категорії невеликих розмірів, які ОСОБА_9 незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_9 , діючи умисно та незаконно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні інтереси у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, будучи особою, яка раніше вживала наркотичні засоби, в зв`язку із чим достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів на території України, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, надав своє житло для виготовлення га вживання наркотичного засобу Касапенку ГА.

З осені 2022 (у вересні, грудні, березні та червні) по 31.08.2023 (точний час судовим слідством не встановлено), ОСОБА_9 , маючи умисел, направлений на надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів, запросив до місця свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 свого товариша ОСОБА_13 для вживання шляхом паління, наркотичного засобу - висушених ним рослин коноплі.

ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 незаконно вжили шляхом паління через саморобний пристрій із пластикової пляшки, яку виготовив ОСОБА_9 , невстановлену в ході досудового розслідування кількість екстракту канабісу, який є наркотичним засобом.

Також, з 2022 року приблизно один раз в місяць по кінець серпня 2023 (точні дати та час судовим слідством не встановлено), ОСОБА_15 , маючи умисел, направлений на надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, запросив до місця свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 свого товариша ОСОБА_16 для вживання шляхом паління, наркотичного засобу - висушених ним рослин коноплі, які самостійно вирощував та виготовив у вересні 2021 року.

ОСОБА_9 разом з ОСОБА_16 незаконно вжили шляхом паління через саморобний пристрій із пластикової пляшки, яку виготовив ОСОБА_9 , невстановлену в ході судового слідства кількість екстракту канабісу, який є наркотичним засобом.

В апеляційній скарзі прокурорка просить змінити ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши посилання на спрямованість умислу й мету дій ОСОБА_9 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Осудність є однією з ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, іншого хворобливого стану психіки, а тому особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана примусовим заходам медичного характеру.

При цьому, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання. умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Умотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Проведеною у межах кримінального провадження судовою психіатричною експертизою встановлено наявність у ОСОБА_9 хронічного психічного захворювання, яким він страждав на час вчинення суспільно небезпечного діяння, а також і на час проведення психіатричної експертизи; він визнаний неосудним.

Тож, із встановленням такого стану особи, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

За таких підстав висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння як наявність умислу та мети, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурорки, яка підтримала подану апеляційну скаргу, просила змінити ухвалу суду першої інстанції, з підстав, викладених в мотивувальній частині апеляційної скарги, думку адвокатки ОСОБА_7 , яка здійснює захист ОСОБА_9 , і не заперечила задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як встановлює ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Поняття та мета примусових заходів медичного характеру визначаються ст. 92 КК України: примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Як встановлено п. 1) ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України: залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно із ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Як рекомендовано положеннями Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 року N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», з огляду на вимоги статей 19, 94 КК, ст. 19

Закону N 1489-III до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних

закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може

бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 вчинено суспільно небезпечні діяння, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України.

Судом першої інстанції зібраним доказам надано об`єктивної і належної оцінки та, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України.

Ніким із сторін, учасників судового провадження не оскаржується висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 вказаних суспільно небезпечних діянь, вид примусових заходів медичного характеру, що застосований судом стосовно ОСОБА_9 .

Разом із тим, як слідує з матеріалів провадження, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 діяв, розуміючи вчинювані суспільно-небезпечні діяння, умисно, реалізовуючи мету і виниклий умисний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки.

При цьому, як встановлено висновком судово-психіатричного експерта № 484 від 24.10.2023, ОСОБА_9 у період вчинення інкримінованому йому діяння та на час проведення експертизи страждав стійким хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, виражений емоційно-вольовий дефект, яке вимагає лікувальних заходів. ОСОБА_9 не міг усвідомлювати вчинюваних дій та розумно керувати ними, У відношенні інкримінованих правопорушень ОСОБА_9 слід вважати неосудним.

Зважаючи на означене, колегія судів, визнаючи слушними доводи апеляційної скарги прокурора, зауважує.

Стан осудності особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Оскільки осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності, то особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

У відповідності до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Як встановлено ст. 24 КК України умисел характеризований усвідомленням особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності), особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки.

Тобто, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки:, як от усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Відтак, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету діяння становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Умотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Разом із тим, прояв наведених ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Фактично, із станом неосудності несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованого умислу, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Як йшлося вище, у даній категорії справ підлягає встановленню ряд обставин, таких як: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, не підлягає встановленню винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про встановлення факту вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а, з огляду на те, що умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення, - вони встановлюються лише щодо осудної особи.

З урахуванням наведеного вище, висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_9 мотиву, усвідомлення, умислу та мети, не відповідають положенням закону про кримінальну відповідальність.

Беручи до уваги вказане, колегія суддів прийшла до висновку про зміну ухвали суду першої інстанції в частині визнання наявності в діях ОСОБА_9 мети, мотиву та умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, тим самим задовольняючи апеляційну скаргу прокурорки.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурорки ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024, якою стосовно ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по місцю проживання, у зв`язку із вчиненням ним суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України, змінити в частині визнання судом першої інстанції наявності в діях ОСОБА_9 мети, мотиву та умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння, виключивши із ухвали посилання на їх наявність.

В іншій частині ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024, якою стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу Кропивницького апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4