Номер провадження 1-кп/243/875/2024
Номер справи 243/6356/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24 » грудня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

- прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

- потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

- представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

- обвинуваченого - ОСОБА_9

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000304, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_7 з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону 09 серпня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Річка, Косівського району, Івано -Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей , не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, командир Відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону Управління Військової частини НОМЕР_1 , сержант, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому продовжений.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Поряд із цим, відповідно до ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 від 31 березня 2023 року сержанта ОСОБА_9 , старшого механіка відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31 березня 2023 року № 53-РС, на посаду командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 31 березня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Крім того, у Військовій частині НОМЕР_1 разом з сержантом ОСОБА_9 проходив військову службу старший солдат ОСОБА_12 .

Згідно Витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 від 31 березня 2023 року старшого солдата ОСОБА_12 , водія автомобільного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31 березня 2023 року № 53-РС, на посаду водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 31 березня 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Проте, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, сержант ОСОБА_9 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах:

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

ІНФОРМАЦІЯ_7 приблизно о 02 годині 40 хвилин, ОСОБА_9 перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 та займався ремонтом автомобіля. В цей час до двору домоволодіння за вказаною адресою зайшов старший солдат ОСОБА_12 , водій-слюсар відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 . Під час спілкування у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 почався конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого, ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень старшому солдату ОСОБА_12 , тримаючи в правій руці канцелярський ніж, за допомогою якого ремонтував автомобіль, наніс 1 (один) удар в область лівого стегна по зовнішній поверхні старшого солдата ОСОБА_12 , від чого останній відійшов на два кроки назад та впав.

В результаті вищевказаних умисних противоправних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

Після чого ОСОБА_9 , наклавши медичний турнікет ОСОБА_12 на ліву ногу вище поранення, переніс його до автомобіля марки «Мерседес», сів за кермо зазначеного автомобіля та відвіз до будинку АДРЕСА_3 , де приблизно о 04:00 годин ІНФОРМАЦІЯ_7 від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер.

Смерть ОСОБА_12 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень.

Між спричиненими тілесними ушкодженнями та причиною смерті ОСОБА_12 є прямий причинний зв`язок.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_9 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України та суду пояснив, що до 27 березня 2024 року з загиблим ОСОБА_12 був знайомий приблизно три роки шість місяців, стосунки між ними були дуже добрі, конфліктів між ними ніколи не було. 27 березня 2024 року приблизно о 17 годині - 00 хвилин -17 годині 30 хвилин він та ОСОБА_12 знаходилися в с. Микільське Краматорського району Донецької області, на подвір`ї, де вони ремонтували техніку. Він допоміг ОСОБА_12 зробити кріплення до причепа, а потім став робити свою роботу. В процесі роботи йому знадобився подовжувач, він зателефонував ОСОБА_12 і той привіз йому подовжувач, який поклав у дворі, біля машини. Він виліз з під машини, яку ремонтував і ОСОБА_12 запропонував йому поїхати випити кави у будинок, де вони тимчасово мешкали, це приблизно відстань 500 метрів від того місця, де вони знаходилися і ремонтували техніку. Також він хотів повідомити старшину, що буде працювати - ремонтувати свій автомобіль, оскільки на другий день він повинен буде ремонтувати автомобіль « Стар». Разом з ОСОБА_12 вони поїхали, випили кави, це продовжувалося приблизно 20 хвилин, а потім він повернувся у двір, а ОСОБА_12 сказав, щоб той йшов відпочивати, оскільки його допомога була не потрібна. ОСОБА_12 повернувся до будинку, де вони тимчасово мешкали, а він пішов ремонтувати свій автомобіль. Це було приблизно о 19 годині 00 хвилин. Він ремонтував свій автомобіль - переробляв у ньому проводку. Біля нього на подвір`ї нікого не було. Приблизно о 02 годині 40 хвилин ночі він почув стук в задню частину його автомобіля. В цей час він обрізав електричні дроти в автомобілі і знаходився під автомобілем - лежав. Чоловік, який зайшов на подвір`я та підійшов до автомобіля, бачив, що він лежить під автомобілем, оскільки він собі присвічував двома ліхтарями. Він відчув, як хтось вдарив його ногою по його ногам. Після удару його по ногам, він почав повільно вилазити з під автомобіля. Відчув другий удар ногою у його ліву ногу, в коліно. Він вже зрозумів, що це був ОСОБА_12 , оскільки той почав говорити. ОСОБА_12 знаходився у стані алкогольного сп`яніння і він так і не зрозумів, що ОСОБА_12 хотів йому сказати. Коли він ще повністю не виліз з- під автомобіля, ОСОБА_12 третій раз вдарив його ногою в ліву ногу, під коліно. Він штовхнув ОСОБА_12 двома руками в його ноги. ОСОБА_12 від цього поштовху відійшов від нього на два - три кроки назад і сказав, що у нього болить нога. Він виліз з під автомобіля, в руках у нього в той час був канцелярський ніж, підбіг до ОСОБА_12 , побачив, що у того на лівій нозі, зверху коліна тече кров. Він побіг, взяв турнікет і наложив ОСОБА_12 , як жгут, на ногу. Після цього він погрузив ОСОБА_12 в автомобіль і повіз до командира взводу. Розбудив командира взводу і попросив про допомогу. Разом з командиром взводу вони наложили ще один турнікет на ногу ОСОБА_12 , але ОСОБА_12 помер.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 , які заявлені нею особисто в своїх інтересах та позовні вимоги, заявлені нею в інтересах неповнолітньої дитини про відшкодування моральної шкоди він визнає частково, оскільки вважає їх завищеними. Вважає, що може виплатити потерпілій ОСОБА_7 , як дружині загиблого, у рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн, а на користь дитини - 300000 грн. Вважає, що це реальні суми відшкодування моральної шкоди, які він здатен виплатити.

Він дуже шкодує про те, що сталося. На теперішній час бажає продовжити служити у ЗСУ.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь - яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, Постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 січня 2023 року у справі № 640/21844/18).

Про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що очевидцем вчиненого кримінального правопорушення не був. Загиблий - ОСОБА_12 - його син. Син не повідомляв йому, що у них конфлікт з ОСОБА_9 . Між його сином та обвинуваченим були дружні стосунки, перший раз вони приїздили у відпустку разом. Він бажає, щоб суд прийняв законне рішення і призначив обвинуваченому максимально суворе покарання

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що очевидцем вчиненого кримінального правопорушення не була. Загиблий - ОСОБА_12 - її чоловік та батько її сина. Вона раніше була знайома з обвинуваченим, так як вони мешкають разом в одному селі. Раніше конфліктів між її чоловіком - ОСОБА_12 та обвинуваченим не було. Після скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, вона з обвинуваченим не спілкувалася. До неї двічі приходила дружина обвинуваченого, яка вибачалася перед нею і просила пробачити її чоловіка. Будь - яких розмов про відшкодування спричиненої шкоди дружина обвинуваченого з нею не вела. Дружина обвинуваченого не пропонувала їй матеріальну допомогу на поховання її чоловіка. Вона не може пробачити, що з вини ОСОБА_9 загинув її чоловік та батько її дитини. Просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на її користь у відшкодування моральної шкоди 2000000 грн, а також 2000000 на її користь у відшкодування моральної шкоди, яка спричинена протиправними діями обвинуваченого її малолітньому сину.

За клопотанням сторони обвинувачення на підтвердження наявності в діях ОСОБА_9 ознак вищевказаного кримінального правопорушення досліджені у судовому засіданні наступні письмові докази:

Так, з Витягу з ЄРДР слідує, що кримінальне провадження № 0000304 було зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_7 за ознаками вчинення злочину передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що місцем огляду є домоволодіння АДРЕСА_3 . Зафіксовано місце розташування фрагменту поліетилену з нашарування речовини бурого кольору у господарському приміщенні; речовину бурого кольору на поверхні вхідних дверей будинку; розташування трупа ОСОБА_12 ; місце розташування речовини бурого кольору на підлозі; зафіксовано ушкодження трупа ОСОБА_12 . В процесі огляду було виявлено та вилучено предмети, а саме: змив речовини бурого кольору з дверей, що вилучений на марлевий тампон та запаковано до паперового конверту; змив речовини бурого кольору з підлоги, що вилучений на марлевий тампон та запаковано до паперового конверту; фрагмент поліетиленового пакету з нашаруванням речовини бурого кольору, що запаковано до картонної коробки ( том 2 а.п. 155- 165).

Із Протоколу огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що місцем огляду є автомобіль марки «MERCEDES - BENZ» моделі «VITO 108 D»,д.н.з. НОМЕР_2 , що відповідно до відомостей з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_13 , де в вантажному відділенні було виявлено та вилучено канцелярський ніж з чорною пластмасовою ручкою, який поміщено до паперового конверту ( том 2 а.п. 166-170).

Із Висновку судової - медичної експертизи №219 від 05 квітня 2024 року вбачається, що « Смерть ОСОБА_12 настала від колото - різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилося зовнішньою кровотечею, недогрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень.

Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ - смерть ОСОБА_12 настала приблизно за 8-12 годин до судово -медичного дослідження його тіла.

При судово -медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлено колото - різане поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке утворилося від одного травматичного впливу плоским предметом, який мав колючі та ріжучі властивості по типу клинка ножа, незадовго до смерті, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних до життя та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; садна обличчя утворилися не менше ніж від двох травматичних впливів тупих предметів ( предмету), незадовго до настання смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не перебувають у будь - якому причинно - наслідковому зв`язку з настанням смерті.

При судово- токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_12 виявлений етиловий спирт у концентрації у крові 2,10%, що відповідно до живої людини відповідає сп`янінню середнього ступеню». ( том 1 а.п. 86-88);

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_14 докладно розповів та показав відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовцем ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія - Слідчий експеримент, проведений ІНФОРМАЦІЯ_7 з участю свідка ОСОБА_14 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене,суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло ( том 2 а.п. 181-183);.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_15 докладно розповів та показав відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовцем ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія - Слідчий експеримент, проведений ІНФОРМАЦІЯ_7 з участю свідка ОСОБА_15 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене,суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло ( том 2 а.п. 184-186);

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_16 докладно розповів та показав відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовцем ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія - Слідчий експеримент, проведений ІНФОРМАЦІЯ_7 з участю свідка ОСОБА_16 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене,суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло. ( том 2 а.п. 187 -189);

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_17 докладно розповів та показав відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовцем ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія - Слідчий експеримент, проведений ІНФОРМАЦІЯ_7 з участю свідка ОСОБА_17 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене,суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.( том 2 а.п. 190 -192);

Із Заяви ОСОБА_9 від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що ОСОБА_9 надав добровільну згоду на відібрання у нього змивів з долоней лівої та правої руки для судових експертиз ( том 2 а.п. 193).

Із Постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 03 квітня 2024 року вбачається, що у ОСОБА_9 відібрані біологічні зразки, а саме зразки крові.

Із Заяви ОСОБА_9 від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що ОСОБА_9 надав добровільну згоду на відібрання у нього зразків букального епітелію для судових експертиз ( том 2 а.п. 217).

Із Постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від ІНФОРМАЦІЯ_7, Протоколу отримання зразків для проведення експертизи від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що у ОСОБА_9 відібрані біологічні зразки, а саме букальний епітелій ( том 2 а.п. 214-215).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_9 , в присутності захисника -адвоката ОСОБА_18 докладно розповів та показав обставини вчинення ним кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_7 відносно ОСОБА_12 - механізм спричинення потерпілому тілесного ушкодження.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія - Слідчий експеримент, проведений ІНФОРМАЦІЯ_7 з участю обвинуваченого ОСОБА_9 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Враховуючи вищевикладене,суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7 у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло. ( том 2 а.п. 194-199)

Із Висновку судової -медичної експертизи № 219/1 від 09 квітня 2024 року вбачається, що «Не виключається можливість утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_12 за обставинах, на які вказав підозрюваний ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту ІНФОРМАЦІЯ_7» ( том 2 а.п.219);

Із Висновку судової -медичної експертизи № 412-МК від 10 травня 2024 року вбачається, що « Ушкодження на шматку шкіри з лівого стегна від трупа ОСОБА_12 є колото -різаною раною і заподіяне плоским колюче - ріжучим предметом, із шириною клинка протягом поринулої частини не більш 23,2 мм, маючого гостре лезо й обух, товщиною близько 0,5 мм» Примітка: ширина клинка і товщина обуха приведені без урахування скорочувальних властивостей шкіри» ( том 2 а.п. 224-228);.

Із Висновку судової - медичної експертизи № 557-МК від 07 червня 2024 року вбачається, що «Ушкодження на шматку шкіри з лівого стегна від трупа ОСОБА_12 могло бути заподіяне клинком представленого на експертизу ножа» ( том 2 а.п. 229 -235).

Із Висновку судової - медичної експертизи №620/1022-БД від 08 травня 2024 року вбачається, що « Згідно висновку експерта» відділення судово - біологічних експертиз та досліджень КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово -медичної експертизи» ДОР» № 619/1018-БД за 2024 рік, кров потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО.

Згідно «Висновку експерта» відділення судово - біологічних експертиз та досліджень КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово -медичної експертизи» ДОР» №619/1018-БД за 2024 рік, кров підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО.

На футболці з рукавами ( об`єкти №№ 1-3), на футболці сірого кольору ( об`єкти №№ 4-7) та на майці ( об`єкти №№ 8-10) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

При серологічному дослідженні слідів крові на футболці з рукавами ( об`єкти №№ 1-3), на футболці сірого кольору ( об`єкти №№ 4-7) та на майці ( об`єкт №№ 8-10) виявлений антиген А та ізогемаглютинін анти-В, що вказує на походження крові у зазначених об`єктах від особи ( осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти -В, в тому числі можливо як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_9 , які від кожного окремо, так і від обох разом, оскільки антиген А є групо пецифічним для їх крові.

На фрагменті поліетилену ( об`єкти №№ 11-14) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

При серологічному дослідженні слідів крові на фрагменті поліетилену ( об`єкт №№ 11-14) виявлений антигени А та ізогемаглютинін анти -В, що вказує на походження крові у зазначених об`єктах від особи ( осіб) групи крові А з ізогемаглютиніном анти -В, в тому числі можливо як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_9 , як від кожного окремо, так і від обох разом, оскільки антиген А є групопецифічним для їх крові.( том 3, а.п. 1-5).

Із Висновку судової -медичної експертизи № 620/1021-БД від 17 травня 2024 року вбачається, що « Згідно «Висновку експерта» відділення судово -біологічних експертиз та досліджень КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово -медичної експертизи» ДОР» № 619/1018-БД від 25 квітня 2024 року: « в зразку крові, висушеному на марлі, ОСОБА_12 були виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, що вказує на приналежність його крові до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО».

Згідно «Висновку експерта» відділення судово -біологічних експертиз та досліджень КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово -медичної експертизи» ДОР» № 619/1018-БД від 25 квітня 2024 року: « в зразку крові, висушеному на марлі, ОСОБА_9 були виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, що вказує на приналежність його крові до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО».

На клинку канцелярського ножа ( об`єкт №2) встановлена наявність крові людини; епітеліальні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені.

Статева належність крові в слідах на клинку канцелярського ножа ( об`єкт №2), невстановлена, через недостатню кількість придатних для дослідження формених елементів крові, при визначенні групової належності крові в даних слідах виявлено антиген А ізосерологічної системи АВО.

Враховуючи отримані результати досліджень, можливо висловитися, що сліди крові на клинку канцелярського ножа ( об`єкт №2), могли походити від особи ( осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, можливо і від потерпілого ОСОБА_12 , беручи до уваги його групову приналежність крові.

На рукоятці канцелярського ножа ( об`єкти №№ 3,4) встановлена наявність поту та крові, визначений гемоглобін людини; епітеліальні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені.

Статева належність крові та поту в змішаних, слідах в об`єктах №№ 3,4, невстановлена через відсутність епітеліальних клітин з ядрами та через недостатню кількість придатних ( об`єкт №3) і відсутність ( об`єкт №4) формених елементів крові. При визначенні групової належності змішаних слідів крові та поту на рукоятці канцелярського ножа ( об`єкти №№ 3,4) виявлено антиген А ізосерологічної системи АВО.

Враховуючи отримані результати досліджень, можливо висловитися, що змішані сліди крові та ( або) поту на рукоятці канцелярського ножа ( об`єкти №№3,4), могли походити від особи ( осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, можливо і від підозрюваного ОСОБА_9 , беручи до уваги його групову приналежність крові.

На змиві з поверхні рукоятки канцелярського ножа ( об`єкт №1) встановлена наявність крові людини; епітеліальні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені.

Статева належність крові в слідах на змиві з поверхні рукоятки канцелярського ножа ( об`єкт №1), невстановлена, через відсутність формених елементів крові, при визначенні групової належності крові в даних слідах виявлено антиген А ізосерологічної системи АВО.

Враховуючи отримані результати досліджень, можливо висловитися, що сліди крові на змиві з поверхні рукоятки канцелярського ножа ( об`єкт №1) могли походити від особи ( осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти -В ізосерологічної системи АВО, можливо і від потерпілого ОСОБА_12 , беручи до уваги його групову приналежність крові. ( том 3 а.п. 6-10);

Із Висновку судової -медичної експертизи № 619/1018-БД від 25 квітня 2024 року вбачається, що « В зразку крові, висушеному на марлі ОСОБА_12 були виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, що вказує на приналежність його крові до групи А з ізогемаглютиніном анти -В за ізосерологічною системою АВО.

В зразку крові, висушеному на марлі, ОСОБА_9 були виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, що вказує на приналежність його крові до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО ( том 3 а.п. 11-12);

Із Висновку судово - медичної експертизи № 619/1020-БД від 10 травня 2024 року вбачається, що « Згідно «Висновку експерта» № 619/1018 у відділенні судово -біологічних експертиз та досліджень за 2024 рік, при дослідженні зразка крові ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В, при дослідженні зразка крові ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. На наданому на дослідження марлевому тампоні зі змивом ( об`єкт №1) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

При серологічному дослідженні сліду крові об`єкту №1, виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості походження вказаного сліду за рахунок крові особи ( осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі як від потерпілого ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_9 окремо, так і в разі суміші їх крові.

На наданому на дослідження марлевому тампоні зі змивом ( об`єкт №2) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

При серологічному дослідженні сліду крові об`єкту №2 виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, шо не виключає можливості походження вказаного сліду за рахунок крові особи ( осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі як від потерпілого ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_9 окремо, так і в разі суміші їх крові. ( том 3 а.п. 14-17);

Із Висновку судової -медичної експертизи № 619/1019-БД від 08 травня 2024 року вбачається, що «В змивах обох рук підозрюваного ОСОБА_9 наявність крові не встановлено, клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені.

Оскільки в змивах обох рук підозрюваного ОСОБА_9 наявність крові не встановлено, клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені, ці два питання відповіді не підлягають» ( том 3 а.п. 19-21);

Із Акту судово -медичного дослідження ( токсикологічного) №5189 від 03 квітня 2024 року вбачається, що « в доставленій крові із трупа ОСОБА_12 , 1996 року народження виявлений етиловий спирт у концентрації 2,10%» ( том 3 а.п.23-24).

Із Висновку комісійної судової -медичної експертизи №227 від 24 червня 2024 року вбачається, що « У ОСОБА_12 встановлені тілесні ушкодження у вигляді:

-колото -різаного поранення лівого стегна, яке розпочинається раною по зовнішній поверхні в середній третині, далі переходить в раньовий канал, який йде зліва на право, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно -жирової клітковини, м`язів лівого стегна, з подальшим ушкодженням ( пересіченням) низхідної гілки глибокої артерії стегна і вен супроводжуючих її на сліпо закінчується в м`яких тканинах стегна, яке супроводжувалось кровотечею;

-саден в лобній ділянці справа та зліва;

Встановлене у ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді колото -різаного поранення лівого стегна, спричинено від дії плоского колюче -ріжучого предмету, із шириною клинка протягом поринулої частини не більш 23,2 мм, маючого гостре лезо й обух, товщиною близько 0,5 мм, яким міг бути і клинок ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що діяв в ділянку лівого стегна ( в середню третину по зовнішній поверхні) у напрямку зліва направо.

Встановлене у ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді колото -різаного поранення лівого стегна з ушкодженням магістральних судин, знаходиться в причинному зв`язку з настанням його смерті і за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно п.2.1.3 ( п.о.) «Правил судово -медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року.

Тілесне ушкодження встановлене у ОСОБА_12 спричинено прижиттєво, у відносно короткий проміжок часу до настання смерті, що підтверджується наявністю розлитого темно - червоного крововиливу в м`яких тканинах стегна з початковими реактивними змінами ( за даними судово - медичного дослідження трупа та даних судово -гістологічного дослідження).

Встановлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді саден в лобній ділянці справа та зліва, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету ( предметів) або при ударі об такий ( такі), що діяв ( діяли) в лобну ділянку, яким могла бути і рука, нога або інші предмети з аналогічними травмуючи ми властивостями.

Вищевказані тілесні ушкодження спричинені прижиттєво і в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 не знаходяться та враховуючи ступень ознак їх загоєння ( садна червоно -коричневого кольору, які розташовані на рівні навколишньої шкіри), можливо вказати, що термін їх отримання становить біля 12-24 годин до настання смерті.

Ушкодження у вигляді саден в лобній ділянці ( як кожне окремо) стосовно живих осіб за своїм характером мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі пункту 2.3.5. «Правил судово -медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року.

Встановлене у ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді колото -різаного поранення лівого стегна, спричинено від дії плоского колюче -ріжучого предмету, із шириною клинка пртягом поринулої частини не більш 23,2 мм, маючого гостре лезо й обух, товщиною близько 0,5 мм, яким міг бути і клинок ножа або інші предмети з аналогічними травмуючи ми властивостями, що діяв в ділянку лівого стегна ( в середню третину по зовнішній поверхні) у напрямку зліва на право.

Тілесні ушкодження встановлені у ОСОБА_12 у вигляді саден в лобній ділянці справа та зліва, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмую чого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету ( предметів) або при ударі об такий ( такі), що діяв ( діяли) в лобну ділянку, яким могла бути і рука, нога або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями.

Встановити взаємне розташування потерпілого та нападника в момент спричинення тілесних ушкоджень не можливо, у зв`язку з відсутністю судово -медичних експертних даних, можливо лише вказати, що ОСОБА_12 був звернутий зовнішньою поверхнею лівого стегна до травмуючого предмету, яким міг бути і клинок ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями та лобною ділянкою справа і зліва до тупого твердого предмету ( предметів).

Смерть ОСОБА_12 настала від гострої крововтрати, яка виникла в результаті колото -різаного поранення лівого стегна з ушкодженням магістральних судин та явищами кровотечі.

Враховуючи ступінь виразності трупних явищ на момент дослідження трупа в морзі ІНФОРМАЦІЯ_7 :» Трупне закликання добре виражене в усіх звичайно досліджуваних групах м`язів: у м`язах обличчя, шиї, верхніх та нижніх кінцівок. Трупні плями блідо - фіолетового кольору, островчасті, розташовані по переднє- бічним поверхням тулуба та кінцівок, при дозованому натисканні пальцем блідніють та відновлюють свій колір через 80 секунд, час 14-45… Гнильні зміни не виражені…», комісія експертів приходить до підсумків, що з моменту настання смерті до моменту дослідження трупа в морзі пройшов термін часу не більше 10-12 годин.

Встановлене у ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді колото -різаного поранення лівого стегна з ушкодженням магістральних судин, знаходиться в причинному зв`язку з настанням його смерті.

Тілесні ушкодження у вигляді саден в лобній ділянці спричинені прижиттєво і в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 не знаходяться.

Після отримання тілесних ушкоджень встановлених у ОСОБА_12 до розвитку загрозливих для життя явищ, що призвели до настання смерті ОСОБА_12 міг виконувати активні дії, але вказати їх об`єм, цілеспрямованість, тривалість, тощо - неможливо, у зв`язку з відсутністю судово -медичних експертних даних.

Шансів уникнути летального кінця із-за тяжкості отриманого ушкодження ( пересічення низхідної гілки глибокої артерії стегна і вен супроводжуючих її), яке ускладнилось гострою крововтратою, у ОСОБА_12 практично не було, навіть за умов надання адекватної кваліфікаційної і спеціалізованої медичної допомоги.

Тілесні ушкодження у вигляді саден спричинені прижиттєво і в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 не знаходяться та враховуючи ступень ознак їх загоєння ( садна червоно -коричневого кольору, які розташовані на рівні навколишньої шкіри), можливо вказати, що термін їх отримання становить біля 12-24 годин до настання смерті.

Враховуючи морфологічну картину в м`яких тканинах лівого стегна, відсутність виразності судинних реакцій та розвитку запального процесу, тілесне ушкодження у вигляді колото -різаного поранення лівого стегна отримано в короткий проміжок часу до настання його смерті, який обчислюється хвилинами - десятками хвилин.» ( том 3 а.п. 31- 49);

Із Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був затриманий ІНФОРМАЦІЯ_7 о 12 годині 30 хвилин. Під час проведення обшуку було виявлено та вилучено: - Футболку з довгим рукавом зеленого кольору ( камуфляж) на задній частині знизу якої виявлено нашарування речовини бурого кольору, футболку темно - сірого кольору « TESSENT ALS» на задній частині якої виявлено три плями речовини бурого кольору, майку світло -сірого кольору «EZGI» на задній частині якої виявлено чотири плями речовини бурого кольору - було вилучено та поміщено до паперового коробку, який опечатано биркою; - Флісову кофту зеленого кольору «FILTER», штани зеленого кольору ( пік сель), кросівки чорного кольору, вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP4260581; - Змиви на марлевий тампон з долоней лівої та правої руки ОСОБА_9 , які поміщено до паперового конверту ( том 1 а.п. 63- 70);

Із Висновку за результатами проведення психологічного дослідження відеозапису слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 61/07 від 24 липня 2024 року вбачається , що « Підозрюваний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом слідчого експерименту знаходиться у позиції стоячи, руки спостерігаються, в основному, середня жестикуляція ними. Під час вислуховування запитань та надання відповідей характерний "здоровий контакт» на слідчого. Положення тіла та рухи в просторі мають вільний характер. Наявні зміни положення тіла в просторі під час відтворення власних дій. Різких змін динаміки темпу, гучності мовлення - не виявлено. Загалом, під час аналізу інформації, закріпленої у наданому на дослідження відео файлі психоемоційний стан ОСОБА_9 характеризується пригніченістю.

Під час дослідження не виявлено розбіжностей у повідомленнях під експертного. Мислення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не сповільнене, довільна та мимовільна увага в межах норми, наявна емоційна включеність у діалоги, інтонація переважно розповідна, темп і гучність мовлення середні, переважно статичні, переважно без суттєвих коливань.

Комунікативна взаємодія з підозрюваним відбувається за ініціативою слідчого, розширення змісту, в основному, не відбувається. При аналізі діалогу, констатується значна частка питань відкритого характеру, альтернативні питання відсутні, а також враховуючи відсутність приєднання під експертного до інформації, викладеною слідчим у запитаннях сугестивного характеру ( якщо ця інформація суперечить власним уявленням під експертного про відтворювані події), можемо говорити про створення психологічних умов, що сприяли самостійній комунікативній діяльності ОСОБА_9 під час проведення Слідчого експерименту за його участю від ІНФОРМАЦІЯ_7. Протягом слідчого експерименту будь- який фізичний контакт між під експертним та слідчим у наданих на дослідження відео файлах не зафіксовано. Таким чином, у відеозаписах Слідчого експерименту від ІНФОРМАЦІЯ_7, ознаки здійснення на ОСОБА_9 психологічного впливу з боку учасників слідчої дії - не зафіксовані». ( том 1 а.п. 105 -111)

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_9 .

Згідно Довідки Наркологічного кабінету ОСОБА_19 №156 від 10 квітня 2024 року ОСОБА_9 , 1980 року народження на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не звертався ( том 1 а.п.98).

Згідно Довідки КНП « Косівська ЦРЛ» Психоневрологічний кабінет №163 від 10 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_9 , 1980 року народження за допомогою не звертався, лікарем не оглядався, на обліку не перебуває ( том 1 а.п.99).

Із Службової характеристики від 08 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командир Відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 характеризується позитивно ( том 1 а.п. 92).

Із Характеристики з місця мешкання від 11 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - мешканець с. Річка, Косівського району, Івано -Франківської області характеризується позитивно ( том 1 а.п.95);.

Із Характеристики з місця мешкання №67 від 11 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - мешканець АДРЕСА_1 характеризується позитивно ( том 1 а.п.100);.

Із Висновку судової психіатричної експертизи №299 від 23 травня 2024 року вбачається, що « ОСОБА_9 в період інкримінованого йому діяння будь -який психічний розлад не виявляв і в даний час також не виявляє. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує».( том 1 а.п. 112-115).

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, який не заперечував, що отримане потерпілим тяжке тілесне ушкодження, в результаті спричинення якого наступила смерть потерпілого ОСОБА_12 , настали від його протиправних дій, спів ставляючи її з обвинуваченням, що пред`явлене ОСОБА_9 , а також іншими доказами, зокрема показаннями свідків обвинувачення, дослідженими судом документами та висновками експертів, які повністю викривають обвинуваченого у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази мають характер логічних, послідовних, та об`єктивних.

Зазначені докази винності обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані ним докази ( параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя ( статті 5,8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року; «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року - «… що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування знайшли своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду належними і допустимими доказами, які, за оцінкою суду, не викликають сумніву щодо дійсного наміру обвинуваченого та спрямованість умислу обвинуваченого.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 вірно кваліфіковано за ст. 121 частина 2 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження,тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 суд вважає правильною.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких кримінальних правопорушень, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ту обставину, що ОСОБА_9 щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_9 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідно до частини 1 статті 67 КК України - судом не встановлено.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_9 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, задовільно характеризується, на обліку у психіатричних та наркологічних лікувальних закладах не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 2 статті 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі, однак, в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 було затримано на підставі статті 208 КПК України і на підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2024 року відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , з місцем дислокації у АДРЕСА_4 , дія якого в подальшому неодноразово продовжувалася.

Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального покарання у виді позбавлення волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_20 , звернулась з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовець військової частини за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_9 проходить її на посаді командира Відділення обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 в порушення вимог ст.ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п.п.1, 2, ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, приблизно о 02 год. 40 хв. перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 та займався ремонтом автомобіля. В цей час до двору домоволодіння за вказаною адресою зайшов старший солдат ОСОБА_12 - водій-слюсар Відділення технологічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 . Під час спілкування у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 почався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень старшому солдату ОСОБА_12 , тримаючи в правій руці канцелярський ніж, за допомогою якого ремонтував авто, наніс один удар в область лівого стегна по зовнішній поверхні старшого солдата ОСОБА_12 від чого останній відійшов на два кроки назад та впав. В результаті вище вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Приблизно о 04 год. 00 хв. ІНФОРМАЦІЯ_7 від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер. Смерть ОСОБА_12 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень. Між спричиненими тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_12 є прямий причинний зв`язок. Відповідно до змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2024 №1756 «Про результати службового розслідування за фактом смерті старшого солдата ОСОБА_12 » - на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 старший солдат ОСОБА_12 та командир Відділення обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 перебували у службових відносинах з відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 . Дружина та неповнолітній син загиблого військовослужбовця ОСОБА_12 , якому смерть була заподіяна внаслідок неправомірних, умисних дій іншого військовослужбовця ОСОБА_9 , який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у службових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 , мають право на відшкодування моральної шкоди. У даній справі втратами для позивача та дитини є втрата чоловіка та батька - єдиної надії і опори в житті, стійкі глибокі емоційні та душевні страждання від безповоротної втрати рідної людини та неможливість за будь-яких обставин повернення до звичного способу життя. Обґрунтовуючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що втрата чоловіка та батька завдає їй та дитині глибоких душевних (сильні стреси, втрата емоційної рівноваги, відчуття постійного душевного болю та занепокоєння), психічних та моральних страждань та є безповоротною. Враховуючи об`єкт злочину (найвищі соціальні цінності: життя і здоров`я людини), незворотність спричинених наслідків, нематеріальність моральних страждань, з урахуванням принципів розумності та справедливості - сума грошового відшкодування потерпілим моральної шкоди становить по 2 000 000 грн. кожному.

В зв`язку з викладеним, позивач просила суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на свою користь та на її користь, як законного представника ОСОБА_20 по 2 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_7 уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_9 на свою користь та на її користь, як законного представника ОСОБА_20 по 2 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник цивільного позивача ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії ВА №1090286 від 06 вересня 2024 року, в судовому засіданні підтримав позицію цивільного позивача та просив задовольнити цивільний позов.

Цивільний відповідач ОСОБА_9 цивільний позов визнав частково, оскільки вважає суми відшкодування моральної шкоди завищеними і просив врахувати його думку при вирішенні питання про відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_12 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 10 листопада 2018 року, а ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є їхнім сином, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 10 вересня 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позов до суду поданий потерпілою, яка є дружиною загиблого, а також є законним представником малолітнього сина загиблого.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує ступінь та обсяг моральних переживань у зв`язку з втратою чоловіка, дитиною батька, необхідність матері самостійно виховувати дитину; тяжкість вимушених змін у житті, наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала; порушення сімейних зв`язків, які поновити неможливо.

В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 році). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10 грудня 2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29 червня 2004 року).

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення. Моральну шкоду не можна компенсувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв визначення розміру душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною реальним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Верховного Суду 15 червня 2020 року в справі №759/11457/17 вказано, що згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд зауважує, що смерть людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами.

Вказана позиція ЄСПЛ та Верховного Суду констатує факт, що смерть близької людини внаслідок протиправних дій вже є достатнім доказом того, що потерпілому було завдано моральної шкоди.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода малолітній дитині, завдана смертю її батька, як спричинило, так і буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька не можливо. Дитина потерпілого не досягла повноліття, позбавлена можливості підтримки з боку батька, його участі у її житті, піклування, спілкування, проведення часу разом з батьком, отримання від нього порад та настанов на тривалому шляху до дорослого життя, виховання у дитини почуттів любові, доброти, співчуття, готування її до прийняття виважених рішень, віри у життя.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини справи, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_7 та її дитина ОСОБА_20 , їх тривалість, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, так як потерпіла ОСОБА_7 безповоротно втратила чоловіка, батька її малолітньої дитини, дитина втратила батька, вони перенесли страждання, пов`язані з його смертю, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 та її вимоги в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_20 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 300 000 грн. на користь ОСОБА_7 та 500 000 грн. на її користь, як представника малолітньої дитини ОСОБА_20 .

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально - виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_21 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, чинній на теперішній час, зарахувати засудженому ОСОБА_21 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з ІНФОРМАЦІЯ_7 до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_21 до набрання вироком чинності, залишити без змін - тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 з дислокацією у АДРЕСА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_22 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_23 , до ОСОБА_24 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Річка Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. (триста тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Річка Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Речові докази по справі: вилучені в ході затримання ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 , а саме: футболка з довгим рукавом зеленого кольору ( камуфляж) з нашаруванням речовини бурого кольору, футболку темно - сірого кольору «TESSENT ALS» на задній частині якої виявлено 3 плями речовини бурого кольору, майку світло -сірого кольору «EZGI» на задній частині якої виявлено чотири плями речовини бурого кольору, які було поміщено до паперового коробка, який опечатано биркою ; Флісову кофту зеленого кольору «FILTER», штани зеленого кольору ( пік сель), кросівки чорного кольору, носки, які було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP4260581; Змиви на марлевий тампон з долоней лівої та правої руки ОСОБА_9 , які були поміщені до паперового конверту, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000304, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_7 у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від ІНФОРМАЦІЯ_7, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 216 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - знищити.

Речові докази по справі: змиви з дверей, які упаковано до паперового конверту з підписами всіх учасників; змиви з підлоги, які упаковано до паперового конверту з підписами всіх учасників; фрагмент поліетиленового пакету з нашаруванням речовини бурого кольору, упаковано до картонної коробки з підписами всіх учасників; предмет, ззовні схожий на канцелярський ніж, який було упаковано до паперового пакету з підписами всіх учасників; змив з поверхні рукоятки ножа з речовинами бурого кольору, упаковано до паперового пакету, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000304, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_7 у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від ІНФОРМАЦІЯ_7, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 246 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - знищити.

Речові докази по справі: вилучені в ході проведення Огляду місця події від 03 квітня 2024 року: зразок крові на марлі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поміщено до паперового конверту НПУ; клапоть шкіри з раною лівого стегна ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поміщено до паперового конверту НПУ, який був опечатаний, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000304, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_7 у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 03 квітня 2024 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 234 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_26