Справа №: 405/7759/18
провадження №: 1-кп/398/139/24
УХВАЛА

Іменем України

"10" грудня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Олександрії в режимі відео конференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000059 від 01 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч.2 ст.369-2 КК України, -

встановив:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 369-2 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання № 4 та №5 про визнання негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД), які отримані співробітниками УСБУ в Кіровоградській області неналежними та недопустими доказами, оскільки після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000059 від 01.05.2018 року, стороною обвинувачення в установленому законом порядку не було надано і не відкрито ухвалу суду апеляційної інстанції, зокрема дозволу на проведення дій, які мали бути, як це передбачено ст. 290 КПК України. Визнати порушення конституційних прав його та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внаслідок проведення співробітниками управління СБУ в Кіровоградській області комплексу (НСРД). Визнати, що стороною обвинувачення представлена ухвала суду про дозвіл на проведення комплексу (НСРД), від 02.05.2018 з якої знято гриф секретності «Таємно» неналежним судом, оскільки відповідно до інформаційної відповіді Черкаського апеляційного суду № 01-24/145/2020 від 16.10. 2020, що матеріальні носії секретної інформації знищені ліквідаційною комісіє Апеляційного суду Черкаської області 21.11.2019 року. Витребувати з апеляційного суду Черкаської області ухвалу № 1129т слідчого судді від 02.05.2018 року. Здійснити запит, стосовно правонаступництва суду. Крім того, визнати істотними порушеннями норм чинного КПК України, щодо проведення службовими особами СВ управління СБУ в Кіровоградській області обшуку . Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда визнати такою, що прийнята без законних підстав та наявності належних та допустимих доказах.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні підтримали клопотання та наполягали на його задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що клопотання є передчасним, оскільки заявлені зауваження вирішується на стадії дослідження доказів, а оцінка доказів в частині допустимості й належності надається судом безпосередньо при ухваленні вироку.

Суд, вирішуючи клопотання звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає суду право вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості в порядку, визначеному ст. 89 КПК України.

При цьому у ч. 1 ст. 87 цього Кодексу зазначається, що обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди зумовлене вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Із системного аналізу норм кримінального процесуального закону вбачається, що вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права та основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, і не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню . Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 85 КПК України регламентує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Критерії допустимості доказів визначені ст. 86, ст. 86 КПК України , в якій йдеться про те, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно ст. 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Відповідно до статті 55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Будь-яка особа, яка вважає, що її права порушено, може оскаржити дії та бездіяльність , але йдеться про ознаки індивідуалізації. Особа права якої порушені має самостійно про це заявляти.

Положеннями ч. 2 ст.303 КПК України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст.303 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання "можуть бути предметом розгляду", а не "розглядаються" чи "підлягають розгляду" тощо, а також пряме відсилання до правилстатей 314-316 КПК України).

Ані ч. 2 ст. 303 КПК України, а ні статті 314-316 КПК України не передбачають, що суд в підготовчому судовому засіданні має право ухвалити за результатом розгляду таких клопотань одне з рішень, які передбачені ч. 2 ст. 307 КПК України під час досудового розслідування, а саме скасовувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язати припинити дію чи, навпаки, вчинити певну дію.

Натомість, за змістом ст. 314-316 КПК України, підготовче судове засідання є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.

Водночас, зі змісту поданих обвинуваченим клопотань вбачається, що викладені у них доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки діям та рішенням службовим особам СБУ, в тому числі, з точки зору їх законності, у зв`язку з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства які, на думку обвинуваченого, були допущенні при їх прийнятті.

На переконання суду, викладені у клопотаннях аргументи потребують аналізу законності низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження обвинуваченого щодо допущених порушень під час досудового розслідування підлягають дослідженню вже під час судового розгляду у ході дослідження доказів, оскільки це матиме значення для оцінки їх допустимості та належності.

Суд звертає увагу на те, що на стадії підготовчого судового засідання докази не досліджує. Крім того, у 2016 році відбулася судова реформа і у загальному доступі міститься інформація, що в Апеляційному суді Черкаської області колишній загальний суд апеляційної (другої) інстанції, розташований у місті Черкасах, юрисдикція якого поширювалася на Черкаську область, здійснювалося правосуддя до початку роботи Черкаського апеляційного суду, що відбулося 26 липня 2019року. Відтак, клопотання про витребування інформації задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного, клопотання обвинуваченого про визнання порушення конституційних прав ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 внаслідок проведення співробітниками управління СБУ в Кіровоградській області комплексу (НСРД). Визнання, що стороною обвинувачення представлена ухвала суду про дозвіл на проведення комплексу (НСРД), від 02.05.2018 з якої знято гриф секретності «Таємно» неналежним судом, оскільки відповідно до інформаційної відповіді Черкаського апеляційного суду № 01-24/145/2020 від 16.10. 2020, що матеріальні носії секретної інформації знищені ліквідаційною комісіє. Апеляційного суду Черкаської області 21.11.2019 року. Витребування з апеляційного суду Черкаської області ухвалу № 1129т слідчого судді від 02.05.2018 року. Здійснення запиту, стосовно правонаступництва суду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 369-372, 376 КПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 №4 та №5, заявлених під час підготовчого судового засідання 10.12.2024 року відмовити в повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13.12.2024 року о 11-30 год.

Суддя: ОСОБА_1