Справа № 297/2541/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Берегівського районного суду від 17 січня 2022 року, у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Вироком Берегівського районного суду від 17 січня 2022 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням інженерно-транспортних експертиз, на користь держави в особі Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в загальному розмірі 2355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) гривень 15 копійок.

Ухвалено речові докази: 1. автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Берегівському ВП ГУНП в Закарпатській області (м. Берегове, вул. Сечені, 13), - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 , як власнику (том 2 а. с. 21, 27-28), скасував арешт накладений ухвалою слідчого судді від 25.09.2019 року (том 2 а. с. 25-26); 2. велосипед марки «Украина», який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Берегівському ВП ГУНП в Закарпатській області (м. Берегове, вул. Сечені, 13) - передати потерпілий ОСОБА_9 (том 2 а. с. 27-28); 3. DVD-R диск «Verbatim 4.7 GB 16x120 min» номером «МАР629VА10135924» з відеозаписом обставин ДТП з камери цілодобового відео спостереження, що зберігається в матеріалах кримінального провадження органу досудового розслідування - зберігати в матеріалах кримінального провадження органу досудового розслідування (том 2 а. с. 29-30).

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20 вересня 2019 року, приблизно об 11 годин 36 хвилин ОСОБА_6 керуючи власним автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в якому було два пасажира, на автодорозі «М-24» сполученням «Велика Добронь-Мукачево-Берегове-Лужанка», рухаючись зі сторони села Яноші у напрямку села Гать, Берегівського району, під`їжджаючи до населеного пункту с. Гать, в порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не дотримався безпечного інтервалу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка у той час, діючи у супереч пункту 4.3 Правил дорожнього руху, за межами населеного пункту рухалась правим краєм проїзної частини, у попутному для водія ОСОБА_6 напрямку, штовхаючи праворуч від себе по правому узбіччі велосипед «Украина», на рамі якого був вантаж один мішок з кукурудзою та одне відро з кукурудзою. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того місцевим судом встановлено, що потерпілою у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_11 , яка померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 368 від 05.11.2020 року ( т. 1, а. с. 147). Оскільки потерпіла особа померла, донька ОСОБА_11 - ОСОБА_9 просила залучити її в якості потерпілої (т. 1, а. с. 150-152), у зв`язку з чим 04.02.2021 року в порядку ст. 55, 56 КК України ОСОБА_9 залучено до участі у справі.

Не погодившись з судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вказує на те, що вирок є необґрунтованим, незаконним, тому підлягає скасуванню у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушника та особі обвинуваченого. Прокурор вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 розмір покарання та звільнивши його від відбування додаткового покарання, місцевий суд не взяв до уваги те, що обвинувачений, грубо порушив Правила дорожнього руху України, у результаті його дій сталася загибель людини. Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів і передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років. Прокурор вважає рішення місцевого суду про можливість не призначення обвинуваченому передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання необґрунтованим, таким, що суперечить вимогам ст. 65 КК України, адже, ухвалюючи його, місцевий суд фактично не навів у вироку жодних доводів про доцільність не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, не врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та наслідки у вигляді смерті людини. Просить вирок у частині не призначення додаткового покарання скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п?ять років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном на три роки та з покладенням на ОСОБА_6 процесуальних обов?язків, передбачених ч. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_12 зазначив, що у резолютивній частині апеляційної скарги помилково зазначено міру покарання, а саме: прохання застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном на 3 (три) роки та покласти обов`язки, передбачені п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вказує, що оскаржує вирок тільки в частині не призначення додаткового покарання, вирок в частині основного покарання просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який частково підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні зміненої апеляційної скарги та залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_13 , з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище учасників кримінального провадження береться до уваги те, що: потерпіла та її представник належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду про, що свідчить смс повідомлення, а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового повернення ОСОБА_9 ; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки потерпілої та її представника не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався, а відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту зміненої апеляційної скарги слідує, що прокурор просить вирок у частині не призначення додаткового покарання скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки; на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном на три роки та з покладенням на ОСОБА_6 процесуальних обов?язків, передбачених ч. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до заявлених доводів, висновок суду першої інстанції оскаржується у частині не призначення додаткового покарання. Висновок про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого; кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, а також призначення основного покарання у вигляді 4 (чотирьох років) позбавлення волі, де на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном на 3 (три) роки та з покладенням на ОСОБА_6 процесуальних обов?язків, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо не призначення додаткового покарання .

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду у частині не призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є обґрунтованими.

Погоджуючись із цим висновком суд апеляційної інстанції бере до уваги таке.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, зокрема, апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У роз`ясненнях, що містяться у п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання, зокрема за ч. 2 ст.286 КК, суду необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Частина 2 статті 286 КК містить альтернативу призначення додаткового покарання, тобто суд може як позбавити винного права керувати транспортними засобами так і, з урахуванням наслідків, що настали, характеру та мотивів допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінки після вчинення злочину, вини інших причетних до нього осіб, а також обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особи винного, так і призначити покарання без такого позбавлення. В будь-якому випадку застосування додаткового необов`язкового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, має відповідати загальній меті покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

З мотивувальної частини вироку суду першої інстанції слідує, що при вирішенні питання про доцільність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно, проживає один, є пенсіонером, має хронічні захворювання та часто потребує медичної допомоги, проживає в гірській місцевості. За цих обставин, суд першої інстанції ухвалив не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Констатував, що покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та застосування ст. 75 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В судовому засіданні, в апеляційній інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернув увагу на те, що визначаючи можливість не застосовувати до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, місцевий суд враховуючи, що ОСОБА_6 , вчинив тяжкий злочин з необережності, вину визнав та розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, та веде активно громадську діяльність, є пенсіонером, проживає один в гірській місцевості, хворіє хронічними захворюваннями, та часто потребує медичної допомоги, за якою йому треба звертатися до районного центру, і без власного транспорту в гірській місцевості це часто не можливо в зв?язку з відсутністю постійних автобусних перевезень в умовах поганих доріг, суд першої інстанції прийшов до переконання про незастосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Таким чином, твердження прокурора, що він вважає не обґрунтованим рішення суду щодо не призначення ОСОБА_6 , додаткового покарання, визначене альтернативною санкцією в ч. 2 ст. 286 КК України, так як суд фактично не навів у вироку жодних доводів про доцільність не позбавляти ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами є таким, що суперечить змісту вироку щодо ОСОБА_6 .. Захисник констатує, що під час судового розгляду сторона обвинувачення не навела обґрунтованої доцільності та необхідності позбавляти права керування транспортними засобами ОСОБА_6 ..

Окрім того захисник ОСОБА_7 звернув увагу на те, що ОСОБА_6 вирок суду у частині задоволення цивільного позову не оспорював. Під час розгляду справи у суді першої інстанції намагався відшкодувати відповідну шкоду, однак потерпіла ОСОБА_11 померла. В подальшому суд залучив до участі в якості потерпілого спадкоємця ОСОБА_9 . Хоча, на думку захисника, підстав для такого рішення не було, його підзахисний буде виконувати відповідне рішення.

Наведені судом першої інстанції обставини під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не спростовані. Встановлені судом першої інстанції факти у сукупності, дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами, з урахуванням даних про його особу, конкретних обставин провадження, в тому числі тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також поведінку обвинуваченого після його вчинення в дусі дотримання закону, не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню, а вирок Берегівського районного суду від 17 січня 2022 року скасуванню у не призначенні додаткового покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , відхилити.

Вирок Берегівського районного суду від 17 січня 2022 року, у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: