КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

- 15 листопада 2000 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці з конфіскацією майна;

- 03 липня 2003 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 07 квітня 2004 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 10 квітня 2006 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- 18 листопада 2009 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- 11 липня 2011 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 25 квітня 2014 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71, ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- 30 травня 2017 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 28 серпня 2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. З ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, 13 травня 2022 року звільнений умовно-достроково ухвалою Маневицького районного суду Волинської області з невідбутим строком 6 місяців 29 днів,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Вирок суду щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи курсантом четвертого навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за таких обставин.

23 березня 2024 року приблизно о 02 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст. ст. 41, 68, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи повторно, з прямим умислом, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи у злочинній змові із ОСОБА_8 , 23 березня 2024 року приблизно о 02 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 23, підійшли до кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та, використовуючи фізичну силу, проламали в стіні кіоску отвір, тим самим подолавши перепону, отримали доступ до приміщення кіоску, після чого через вказаний отвір залізли в середину кіоску з якого взяли (викрали) наступні речі: клавіатуру «Genius КВ110», вартістю 100 гривень 00 копійок; сканер «Cano-Scan 110», вартістю 616 гривень 33 копійки; фіскальний реєстратор «МІНІ-ФП54.01 2018 року», вартістю 1000 гривень 00 копійок; монітор «LG 19EN33S-B», вартістю 750 гривень 00 копійок; монітор «LG 19EN33S-B», вартістю 750 гривень 00 копійок.

Після цього, разом з викраденою комп`ютерною технікою, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вийшли з кіоску, з метою в подальшому розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, однак довести свій злочинний умисел до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їх дії були помічені та припинені охоронцями агентства охорони «Вен Бест».

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 намагався завдати ТОВ «Споживчий центр» матеріальну шкоду на загальну суму 3216 гривень 33 копійки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки. На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник вважає, що вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

На думку захисника, судом першої інстанції не в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, є військовослужбовцем Збройних Сил України та на даний час проходить військову службу за мобілізацією, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має ряд тяжких хронічних захворювань та має намір в подальшому повернутися на службу.

Також на думку апелянта, судом не в повній мірі врахована позиція потерпілої сторони, яка будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Захисник не погоджується з висновками суду про те, що в матеріалах справи відсутні обставини, як істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки, ОСОБА_6 щиро розкаюється у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину.

При цьому, обвинувачений надавав послідовні викривальні показання як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції, що дало можливість проведення судового розгляду в порядку положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Тому, враховуючи вказані обставини, суд мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому менш суворе покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Окрім того, захисник звертає увагу суду на тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який є незакінченим кримінальним правопорушенням, та його наслідки, які не потягли за собою настання матеріальної шкоди, оскільки викрадений товар було повернуто власнику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, перевірених судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та не заперечується в апеляції захисника, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, є не обґрунтованими.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є раніше неодноразово судимим, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, без постійного місця проживання, є військовослужбовцем , проте за місцем служби характеризується негативно, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він є військовослужбовцем, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, є безпідставними, оскільки всі перелічені обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Більш того, як убачається з вироку, суд першої інстанції розглядав можливість застосування до ОСОБА_6 можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та дійшов до висновку про неможливість застосування вимог вказаних статей кримінального закону з огляду на те, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, систематично вчиняє нові кримінальні правопорушення, а також враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем, однак за місцем несення служби характеризується негативно, як такий, що на критику та зауваження старших начальників реагує не вірно, не витриманий, не шанує честь і гідність товаришів по службі, не здатний самостійно приймати рішення та нести за них особисту відповідальність.

Такий висновок ґрунтується на фактичних обставинах провадження та досліджених судом доказах і відповідає вимогам закону, отже рішення про неможливість застосування до ОСОБА_6 вимог ст. ст. 69, 75 КК України, є законним і обґрунтованим.

Колегія суддів, вважаючи висновок, викладений у вироку суду першої інстанції про неможливість призначення ОСОБА_6 ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, законним і обґрунтованим, не убачає підстав для зміни вироку в частині призначення покарання.

В апеляційній скарзі захисник, прохаючи пом`якшення покарання обвинуваченому та звільненні від відбування покарання, послався на такі ж обставини, які були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_6 і не навів переконливих доводів щодо можливості призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів не убачає підстав для зміни вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 761/18199/24

Провадження № 11-кп/824/2111/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1