Справа № 299/7660/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/884/24 за апеляційною скаргою прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду від 16 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 18 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000695 від 07.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно.

Вилучене майно - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 - негайно повернуто законному володільцю - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий СВ Відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 просив накласти арешт на речові докази - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 та яким користується підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вилучено 11.12.2024 під час проведення обшуку та зберігаються на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, діючи з корисливих мотивів, організував та сприяв шляхом надання вказівок, порад, засобів та усуненням перешкод у незаконному переправленні через державний кордон України двох громадян України.

20.11.2024 слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

11.12.2024 під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді справа № 299/7660/24 від 18.11.2024 - автомобіля марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 , що мало місце між населеними пунктами м. Виноградів та с. Теково біля мосту через річка Тиса, було виявлено та вилучено автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 .

11.12.2024 слідчим СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, а саме: автомобіля марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 .

Сторона обвинувачення зазначає, що виходячи з норм кримінального процесуального права, під час розслідування кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на майно - автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, що не вбачає підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені у клопотанні не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна, що свідчить про недотримання вимог встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту, передбачених ст. 170 КПК України, підстав та мети накладення арешту, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК та істотно порушує його вимоги, внаслідок чого підлягає скасуванню. Зазначає, що підставою для накладення арешту є те, що вилучене майно, відповідно до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами згідно постанови слідчого, та не накладення арешту на нього може призвести до його втрати. Стверджує, що транспортний засіб, на який сторона обвинувачення просила накласти арешт, є засобом вчинення кримінального правопорушення і відповідно до положень ст.100 КПК України, підлягає конфіскації. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на речові докази свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 та яким користується підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вилучено 11.12.2024 під час проведення обшуку та зберігаються на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, його представників, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, визначених ч. 2 ст. 170 КК України, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Так, арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає жодних об`єктивних підстав вважати, що автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні з урахуванням наданих органом досудового розслідування документів на підтвердження та спростування вимог клопотання, які були дослідженні слідчим суддею.

У цьому контексті, апеляційний суд зауважує, що наявність у матеріалах, які долучені до клопотання про арешт майна постанови слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 11.12.2024 про визнання майна речовим доказом, не є безумовною підставою для накладення арешту.

При цьому, органом досудового розслідування не надано апеляційному суду документів, що підтверджують право власності ОСОБА_7 на автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 , що виключає можливість його конфіскації як виду покарання.

Таким чином, посилання прокурора на те, що зазначений транспортний засіб може підлягати спеціальній конфіскації, не виправдовує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки очевидно матиме наслідком порушення балансу між правами особи та завданнями кримінального провадження.

Зокрема, зі змісту клопотання про арешт майна вбачається, що орган досудового розслідування повністю визнає, що автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить на праві власності ОСОБА_9 і не був перереєстрований на ОСОБА_7 , про що і не заперечується в апеляційній скарзі прокурора.

Так, право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Однак з урахуванням обставин встановлених слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна, та під час перевірки оскаржуваного рішення за результатом вказаного розгляду, колегію суддів не встановлено таких доказів, які були б беззаперечні та давали суду впевненість у тому, що не настануть негативні наслідки, як для кримінального провадження, так і для особи, на майно якої ставиться питання про арешт.

Апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість втрати тимчасово вилученого майна, в органу досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те, що клопотання базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Отже, колегія суддів також вважає, що відмовивши в задоволенні клопотання слідчого в накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та автомобіль марки «AUDI А4», іноземний реєстраційний номер республіки Латвія НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , та яким користується підозрюваний ОСОБА_7 , слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги положення ст. ст. 167-169, 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи апеляційний суд визнає такими, що не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які спростовують висновки слідчого судді про відсутність правових підстав для застосування, з метою забезпечення виконання завдань кримінального процесу, такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду від 16 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000695 від 07.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді