У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

заявників ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції

ОСОБА_6 з приміщення

ОСОБА_7 Одеського апеляційного суду)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», заявників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , поданої в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноважених відповідальних посадових осіб СВ УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за їх заявою від 12.04.2024.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу СВ УСБУ в Одеській області внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважають, що оскаржувана ухвала винесена без належної оцінки матеріалів справи, а відтак, вона є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

На думку апелянтів, є достатні та об`єктивні дані для внесення відомостей до ЄРДР відповідно до ст. 214 КПК України.

Встановлені слідчим суддею обставини.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у якості керівника ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», звернулись до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб СВ УСБУ в Одеській області, в якій просили (дослівно): «зобов`язати слідчих СВ УСБУ в Одеській області невідкладно внести до ЄРДР відомості про вчинення суддями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_11 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , «кланом Лічманів» ряду системних посадових злочинів (включаючи й зраду ПРИСЯГИ СУДДІ), передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України та протягом 24 годин надати Витяг з ЄРДР і розпочати досудове розслідування».

В обґрунтування скарги посилаються на те, що 12.04.2024 до СВ УСБУ в Одеській області подано в порядку ст. 214 КПК України заяву про вчинення вищевказаними суддями кримінальних правопорушень, передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст.366 КК України, яка отримана слідчим ОСОБА_31 12.04.2024.

Зазначили, що в порушення вимог ст.214 КПК України, на дату звернення до слідчого судді із вказаною скаргою, відомості про вчинення злочинів відповідно до заяви не внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочато.

Вказану бездіяльність вважають протиправною, у зв`язку з чим, на підставі ст.303 КПК України просять зобов`язати посадових осіб СВ УСБУ в Одеській області виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочинів, що містяться в заяві від 12.04.2024, та розпочати досудове розслідування.

Слідчим суддею встановлено, що заява подана про вчинення (на думку заявників) злочинів суддями під час слухання ними відповідних судових справ. Вказана заява фактично мотивована незгодою із процесуальними рішеннями головуючих по справі та думкою, що ці рішення ухвалювалися упереджено на користь інших не зазначених у заяві осіб.

Відмовляючи у задоволенні скарги заявників, слідчий суддя встановив, що заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про конкретні злочини, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявниками обставин. Слідчий суддя дійшов висновку, що у скарзі та заяві про вчинення злочинів відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Заявники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Прокурор до апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Частина 4 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді відносно того, що в заяві не міститься достатніх даних про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України.

Вказана заява фактично мотивована незгодою із процесуальними рішеннями суддів, про яких зазначено у заяві, та думкою, що суддями рішення ухвалювалися упереджено на користь інших не зазначених осіб.

Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що подана скарга містить міркування заявників, які по своїй суті містять образливі формулювання щодо конкретних суддів та в цілому судової влади.

У поданій до слідчого судді скарзі, а також в апеляційній скарзі, заявники вживають зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе їх ставлення до суддів першої та апеляційної інстанцій та судової влади загалом, а також надають зневажливу оцінку процесуальних дій та рішень суддів, що є виявом очевидної неповаги, та неприпустимо при оформленні скарг, які подаються до суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19), в якій зроблено висновок про те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічно Європейський суд з прав людини, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

За такого, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, оскільки в заяві ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутні будь-які відомості про кримінальне правопорушення, які можуть бути внесені до ЄРДР.

Оскаржуване рішення слідчого судді є законним, обгрунтованим та вмотивованим. Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», заявників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3