Справа № 308/1575/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород, кримінальну справу №308/1575/25 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000011 від 08.01.2025 року про обвинувачення,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Закарпатської області, Мукачівського району, міста Мукачево, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , угорки, громадянки України, неодруженої, не працюючої, на утриманні 5 неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 190 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення :

прокурора ОСОБА_4

сторона захисту:

обвинувачена ОСОБА_3

перекладач ОСОБА_5

захисник обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 23.03.2018 точний час органом досудового розслідування не встановлено, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40, всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, до заяви від 23.03.2018 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністра праці та соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується її підписом у заяві від 23.03.2018.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дітей, в період з 01.03.2018 по 31.08.2018, чим завдала збитків державі в особі УСЗН Ужгородської РДА, у вигляді незаконного отримання коштів на загальну суму 3 363 гривні 04 копійки.

Окрім того , гр. ОСОБА_3 23.11.2018 точний час органом досудового розслідування не встановлено, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40, всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, до заяви від 23.11.2018 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністра праці та соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується її підписом у заяві від 23.11.2018.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дітей, в період з 01.11.2018 по 30.04.2019, чим завдала збитків державі в особі УСЗН Ужгородської РДА, у вигляді незаконного отримання коштів на загальну суму 6 191 гривня 70 копійок.

Окрім того, гр. ОСОБА_3 21.05.2019 точний час органом досудового розслідування не встановлено, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40, всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, до заяви від 21.05.2019 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністра праці та соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується її підписом у заяві від 21.05.2019.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дітей, в період з 01.05.2019 по 31.10.2019, чим завдала збитків державі в особі УСЗН Ужгородської РДА, у вигляді незаконного отримання коштів на загальну суму 4 368 гривень 85 копійок.

Окрім того, гр. ОСОБА_3 , 17.06.2020 точний час органом досудового розслідування не встановлено, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40, всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, до заяви від 17.06.2020 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністра праці та соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується її підписом у заяві від 17.06.2020.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дітей, в період з 01.05.2020 по 31.10.2020, чим завдала збитків державі в особі УСЗН Ужгородської РДА, у вигляді незаконного отримання коштів на загальну суму 9 572 гривні 60 копійок.

Окрім того , гр. ОСОБА_3 , 11.11.2020 точний час органом досудового розслідування не встановлено, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40, всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, до заяви від 11.11.2020 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністра праці та соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується її підписом у заяві від 11.11.2020.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дітей, в період з 01.11.2020 по 30.04.2021, чим завдала збитків державі в особі УСЗН Ужгородської РДА, у вигляді незаконного отримання коштів на загальну суму 6 636 гривень 50 копійок.

Окрім того , гр. ОСОБА_3 , 11.09.2023 точний час органом досудового розслідування не встановлено, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні УСЗН Ужгородської РДА за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, 40, всупереч вимогам абзацу 4 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , діючи умисно, шляхом обману, проживаючи з особою від якої народила дітей та перебуває у цивільному шлюбі з батьком своєї дитини, громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вела спільне господарство, раніше внесла неправдиву інформацію та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками, до заяви від 11.09.2023 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністра праці та соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УСЗН Ужгородської РДА вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується її підписом у заяві від 11.09.2023.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 , шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на дітей, в період з 01.09.2023 по 29.02.2024, чим завдала збитків державі в особі УСЗН Ужгородської РДА, у вигляді незаконного отримання коштів на загальну суму 14 119 гривень 30 копійок.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно ОСОБА_3 , вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1,2 ст.190 КК України.

В судовому засіданні прокурор надав до суду угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченої ОСОБА_6 про визнання винуватості від 17.02.2025 року, яку прокурор просив затвердити, з додержанням наступних умов.

Представник потерпілого ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася. Представник потерпілого ОСОБА_8 подала до суду заяву про надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості.

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 469 ч.4, 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 190 КК України. Згідно з даними угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої. Обвинувачена ОСОБА_3 зобов`язалася беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 190 КК України.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинна понести за вчинені кримінальні правопорушення передбачені ч.1,2 ст. 190 КК України, а саме за ч.1 ст. 190 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2000 ( дві тисячі ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Згідно ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та за сукупністю злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити підозрювану від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згідна. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 за участі перекладача пояснила, що права, надані їй законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості вона повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнана; характер обвинувачення та її суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до неї у разі затвердження угоди, із нею узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 190 КК України визнала повністю. Окрім того, ОСОБА_3 підтвердила суду, що угода про визнання винуватості від 17.02.2025 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просила її затвердити.

Окрім цього, представник потерпілого подала письмову заяву про надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою в порядку ч. 4 ст. 469 КПК України, яку долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні прокурор та захисник також висловили думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Прокурор також просив суд залишити цивільний позов без розгляду.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченої ОСОБА_3 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода про визнання винуватості від 17.02.2025 року не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 17.02.2025 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

З огляду на наведене, суд не вбачає передбачених ч. 4 ст. 469 КПК перешкод для затвердження укладеної угоди про визнання винуватості.

Судом встановлено, що при укладенні даної угоди брав участь захисник та перекладач, як цього вимагають приписи КПК, і що її умови не є невиправдано обтяжливими для будь-якої із сторін. Фактично це було підтверджено кожною стороною безпосередньо у судовому засіданні.

Окрім того, затвердження укладеної угоди не матиме преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

Укладення угоди є добровільним актом її учасників.

У судовому засіданні обвинувачена, її захисник ОСОБА_6 підтвердили добровільність укладення угоди, спільну узгодженість усіх викладених у ній умов та відсутність процесуального примусу зі сторони обвинувачення. Захист стверджував, що насильства, примусу чи погроз до обвинуваченої ніхто не застосовував, будь-яких обіцянок чи пропозицій, окрім тих, що узгоджені сторонами в угоді, їм ніхто не надавав.

Прокурор також підтвердив добровільність укладення угоди.

Заслухавши думки сторін, показання обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та умови угоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, як і сумнівів у добровільності такого процесуального волевиявлення сторін.

Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд встановив наявність обґрунтованих підстав вважати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Висновок суду щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинувачену та її захисника, зважаючи на заяву представника потерпілого, судом встановлено, що укладена у даному кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність, а також інтересам суспільства. Судом не встановлено підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .

Обставинами , які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом згідно статті 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриття злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом згідно статті 67 КК України не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченою ОСОБА_3 за ч.1 ст. 190 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а за ч.2 ст. 190 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності , відповідно до листа КНП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради ОСОБА_3 не спостерігається у лікарів психіатра та фтизіатра підпорядкованих їм закладів та згідно характеристики з місця проживання характеризується посередньо.

Вирішуючи питання щодо звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд враховує зміст ч. 2 ст. 75 КК, в якій зазначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, за ч. 3 ст. 75 КК у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Відповідно до частини четвертої цієї статті така тривалість може становити від одного до трьох років.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі N 203/378/17 та від 29.11.2018 у справі N 761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 N 13 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод", в п. 12 якої зазначено, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до ч. 2 та 3 ст. 75 КК, суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені, визначені КПК (п. п. 1, 6 ч. 7 ст. 474 КПК), відсутні.

Отже, на підставі ч. 2 ст. 75 КК (яка є спеціальним випадком щодо загального, передбаченого ч. 1 ст. 75 КК) суд вважає за можливе у випадку затвердження угоди про визнання винуватості звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням шляхом встановлення іспитового строку.

Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинувачену, суд, враховує особу обвинуваченої, характер та тяжкість обвинувачення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_3 мінімальний іспитовий строк з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити вид і міру покарання відповідно до угоди про визнання винуватості від 17.02.2025 року, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_6 та перекладача.

Цивільний позов.

В матеріалах кримінальної справи наявний цивільний позов Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди. В судовому засіданні прокурор просив суд залишити цивільний позов без розгляду.

Також, слід зазначити, що у поданій до суду угоді про визнання винуватості від 17.02.2025 року сторони не узгодили щодо відшкодування ОСОБА_3 майнової шкоди потерпілій стороні - Управлінню соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, яке заявило цивільний позов в розмірі 44251,99 грн.

У зв`язку з наведеним вище, зважаючи на позицію висловлену прокурором в судовому засіданні, цивільний позов Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області до ОСОБА_3 - слід залишити без розгляду.

Речові докази і арешт майна.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Процесуальні витрати

Згідно ч.1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст.124 КПК України.

У відповідності до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертиз.

Запобіжний захід

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченої ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу будь якого виду.

Клопотань у порядку, передбаченому ст.331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395, 469, 472 - 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 17.02.2025 року, укладену між обвинуваченою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 у присутності захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - затвердити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 190 КК України і призначити їй покарання:

- за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 ( дві тисячі ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 ( тридцять чотири тисячі ) гривень в дохід держави;

- за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на засуджену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирати.

Розяснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до відповідальності, встановленої законом.

Цивільний позов Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатській апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1