Єдиний унікальний номер 317/1865/25
Номер провадження 1-кп/317/370/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005016 від 25.06.2024 відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005016 від 25.06.2024 відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

02.05.2025 до суду від прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 діб. Прокурор зауважив, що, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти заявленим ризикам необхідно продовжити раніше обраний запобіжний захід тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Зауважили, що підстав для продовження запобіжного заходу немає.

Захисник обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні надав суду письмову згоду командира військової частини про можливість продовження проходження військової служби ОСОБА_4 , інших документів не надавав.

Крім того письмової згоди ОСОБА_4 на проходження військової служби та належним чином оформленого клопотання про закриття провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності до суду не надходило.

Вислухавши думку всіх учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотання прокурора, суд встановив наступне:

При вирішенні питання доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь відповідальності за нього, внаслідок чого необхідно запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, а також те, що існує імовірність незаконного впливу на свідків, які ще не допитані судом, а також те, що обвинувачений в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив місце служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, фактично не припиняючи його вчинення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як для застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосованого раніше запобіжного заходу зможе запобігти ризикам продовження вчинення злочинів, переховування від суду, що дає підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 звинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання.

Крім того, на даний час свідки вчиненого кримінального правопорушення ще не допитані судом, а відтак ОСОБА_4 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_4 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розслідування даного кримінального провадження.

Суд вважає, що для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, п.п. 1, 3, 5, а також з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду зазначеного кримінального провадження, необхідно продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ніякий з передбачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

Слід зауважити, що до суду чи до прокуратури не надходили заяви або клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 , у тому числі від його рідних або інших осіб, про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 197, 199, 331, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , яке підтримано прокурором ОСОБА_3 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 30.06.2025 включно.

Заставу не обирати.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала суду може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1