Номер провадження: 11-кп/813/1396/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 12.02.2025, якою в підготовчому судовому засіданні з розгляду к/п №0000200 від 07.02.2024 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави;

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Одеса, громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 12.02.2025 в підготовчому судовому засіданні з розгляду обвинувального акту у к/п №0000200 від 07.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.04.2024 включно, стосовно кожного, із їх утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд врахував обставини інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень; той факт, що вони обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна; характеристику осіб обвинувачених, зокрема, те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, стосовно нього на розгляді іншого суду 1-ої інстанції перебуває кримінальне провадження, одружений, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та постійного проживання; ОСОБА_10 раніше не судимий, стосовно нього на розгляді іншого суду 1-ої інстанції перебуває кримінальне провадження, не одружений, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та постійного проживання; ОСОБА_8 раніше не судимий, не одружений, працює слюсарем в «ТІС» порт Южний, має місце реєстрації та постійного проживання.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні одного епізоду, при цьому, роль обвинуваченого зводилась лише до того, що він сів в автомобіль, жодних дій не вчиняв та взагалі не знав про те, що буде відбуватись;

- судом 1-ої інстанції не було враховано того, що заявлені стороною обвинувачення ризики є загальними та абстрактними, без жодного посилання на докази на підтвердження їх існування, натомість, не врахована характеристика особистості обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання в м. Одесі, раніше не судимий, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має родину, із якою проживає та яку утримує, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем праці та навчання, має освіту та бездоганну поведінку до притягнення до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000200 від 07.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.

За приписами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає передчасними твердження захисника ОСОБА_7 стосовно того, що роль обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів зводилась лише до пасивного перебування в автомобілі із іншими фігурантами кримінального провадження, натомість, відповідно до вимог ст. 89, 94 КПК України, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку буде здійснена судом 1-ої інстанції за результатами судового розгляду зазначеного кримінального провадження, після дослідження та відповідної правової оцінки всіх наданих сторонами кримінального провадження доказів, при цьому, на теперішній час предметом апеляційного оскарження є ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, як наслідок, наявності або відсутності визначених кримінальним процесуальним законом підстав для такого продовження.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 дій, а також надавати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Проте, всупереч твердженням сторони захисту про абстрактність та загальність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, пов`язаних із вимаганням у потерпілого ОСОБА_12 грошових коштів шляхом погроз застосування насильства та застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, незаконним позбавленням волі потерпілого шляхом утримання в салоні автомобіля проти його волі, заволодінням транспортним засобом потерпілого, вчинених за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим за вчинення найбільш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком від 7-ми до 12-ти років з конфіскацією майна, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, апеляційний суд погоджується з доводами сторони обвинувачення стосовно існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на потерпілих та свідків у провадженні з метою схиляння їх до надання сприятливих для обвинуваченого показань та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки такий ризик обґрунтований самою передбаченою вимогами кримінального процесуального закону процедурою отримання показань свідків, відповідно до якої суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише показаннями осіб, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

За встановлених обставин, враховуючи те, що наразі потерпілі та свідки у кримінальному провадженні ще не допитані судом 1-ої інстанції безпосередньо, колегія суддів констатує, що такий ризик продовжує існувати.

Апеляційний суд також вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні також існує ризик продовження обвинуваченим ОСОБА_8 злочинної діяльності, обумовлений обставинами вчинення та характером інкримінованих йому злочинів, відсутністю працевлаштування, тобто законних засобів для існування.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо наявності у ОСОБА_8 постійного місця проживання в м. Одесі, де він проживає разом із родиною, відсутності судимостей, проте наголошує на тому, що вказані обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків та не можуть слугувати підставами для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Що стосується посилань захисника на працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_8 , його позитивну характеристику за місцем праці та навчання, а також бездоганну поведінку до притягнення до кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції наголошує на голослівності таких тверджень та відсутності будь-яких документальних підтверджень вищезазначених стороною захисту обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника з приводу наявності підстав для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту апеляційний суд вважає безпідставними, натомість, такий запобіжний захід не здатний буде забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на мотиви, викладені апеляційним судом вище.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.04.2024 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4