Справа № 308/8757/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/450/23 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Березний, Ужгородського району, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, тимчасово ніде не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Великоберезнянського районного суду від 26.04.2023 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 червня 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26.04.2023 року та Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2023 року призначено остаточне покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, які виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведену експертизу матеріалів, речовин та виробів «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» №СЕ-19/107-23/3705-НЗПРАП від 12.05.2023 року, в розмірі 1434,00 грн. (одна тисяча чотириста тридцять чотири).

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2023 року справа № 308/6457/23 (провадження 1-кс/308/1637/23) на речі, які були вилучені 09.04.2023 року, під час проведення огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, біля будинку №160А, а саме: пластикову ємність у формі яйця, в середині якої наявний один зіп-пакет в середині якого згорток паперу із кристалоподібною речовиною, зовні схожою на психотропну в середині, яку поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» № PSP 1294712, та мобільний телефон марки «Samsung», який упаковано до спецпакету НПУ СУ № PSP 0021747.

На підставі ст.100 КПК України, речові докази по справі:

-пластикову ємність у формі яйця, в середині якої наявний один зіп-пакет в середині якого згорток паперу із психотропною речовиною - метамфетамін масою (у перерахунку на метамфетамін основу) 0,2049 г, яку поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» № PSP 1294712 - знищено;

-мобільний телефон марки «Samsung», який упаковано до спец пакету НПУ СУ № PSP 0021747 - повернуто власнику, або уповноваженій особі за довіреністю.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 , у невстановлені досудовим розслідуванням місце, спосіб та час, ігноруючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, знайшов та привласнив і таким чином придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, маса якої згідно висновку експерта (у перерахунку на метамфетамін основу) становить 0,2049 г., що відповідно до таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року, є невеликим розміром вказаної речовини, за яке передбачена кримінальна відповідальність.

В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, продовжуючи розпочаті злочинні дії, умисно, незаконно, без мети збуту зберігав при собі вищевказану психотропну речовину загальною масою (у перерахунку на метамфетамін основу) 0,2049 г, до моменту виявлення та вилучення у нього працівниками поліції 09.04.2023 о 17:30 год.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту.

Прокурор в апеляційній скарзі, вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у своєму рішенні не застосував закон, який підлягає застосуванню (ст. ст.70, 71 КК України).

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 309 КК України, у період із невстановленого слідством часу по 09.04.2023, тобто у вчиненні кримінального правопорушення до вироку Великоберезнянського районного суду від 26.04.2023.

Таким чином, суд першої інстанції у вироку стосовно ОСОБА_7 мав застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, а саме за правилами, передбаченими в частинах першій -третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановления попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 помилково врахував вирок Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2023 в описовій та резолютивній частині вироку від 19.06.2023. оскільки такий вирок (від 02.06.2023) - стосовно ОСОБА_7 судом не ухвалювався.

Просить вирок суду змінити та ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 17000 (сімнадцяти тисяч) грн штрафу.

На підставі ч. 4 ст. 70. ч. 3 ст. 72 КК України шляхом повного складання приєднати покарання за попереднім вироком Великоберезнянського районного суду від 26.04.2023 року за яким ОСОБА_7 визнано винним та засуджено до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік, виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений, захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого та його захисника.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Так, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді 17000 грн. штрафу, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав до застосування, а саме врахував у своєму рішенні попередній вирок Великоберезнянського районного суду від 26.04.2023, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік, застосувавши при цьому ст. 71 КК України, яка не підлягала до застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Висновки суду з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Також, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків, даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення, передбаченого законом, більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочинів та ін., а менш суворого - особам, які (на ряду з іншим) вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину та відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20 (провадження № 51-113кмо21) вказано, що вимога, зазначена у ч.1 ст.71 КК України, має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

При цьому на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України указують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Водночас за умови, що невідбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді штрафу, кримінально-правова норма, передбачена ч. 1 ст. 71 КК України конкретизується нормою, визначеною у ч. 3 ст. 72 цього Кодексу. Відповідно ж до ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм статей 71, 72, 75 КК України викладена у постанові Верховного Суду від 27.10.2020 у справі № 686/3226/20 (провадження № 51-3730км20).

Так, у даному рішенні Верховний Суд зазначив, що положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у своєму рішенні застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню (ст. 71 КК України).

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 309 КК України, у період із невстановленого слідством часу по 09.04.2023, тобто у вчиненні кримінального правопорушення до вироку Великоберезнянського районного суду від 26.04.2023.

Таким чином, суд першої інстанції у вироку стосовно ОСОБА_7 мав застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, а саме за правилами, передбаченими в частинах першій -третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановления попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в етапі 72 цього Кодексу.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 помилково врахував вирок Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2023 в описовій та резолютивній частині вироку від 19.06.2023. оскільки такий вирок (від 02.06.2023) стосовно ОСОБА_7 судом не ухвалювався.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду - зміні у частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених зач.1 ст.309 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 визнати виннимта призначити йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн штрафу.

Вирок Великоберезнянського районного суду від 26.04.2023 року за яким ОСОБА_7 визнано винним та засуджено до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік, виконувати самостійно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді