19 грудня 2024 року м. Хмельницький
13.12.2024 на підставі заяви про добровільну видачу було оглянуто та вилучено автомобіль марки" BMW 520" д.н.з НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , білого кольору, який є знаряддям скоєння вказаного кримінального правопорушення, та вище зазначений автомобільпоміщено на майданчик тимчасового утримування транспортних засобівГУНП в Хмельницькій області, що по вул. Р. Шухевича 120 Д в м. Хмельницький, Хмельницького р-ну.
13.12.2024 винесено постановуна підставі ст. ст. 98, 100 КПК України про визнання автомобіля марки"BMW 520" д.н.з НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , білого кольору, речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як він є матеріальним об`єктом, знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Окрім, цього під час проведення огляду вищезазначеного автомобіля, було вилучено ключ від автомобіля марки "BMW 520" д.н.з НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , білого кольору , який поміщено до паперового конверту.
Також, 13.12.2024 винесено постанову на підставі ст. ст. 98, 100 КПК України про визнанняключ від автомобіля марки "BMW 520" д.н.з НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , білого кольору , який поміщено до паперового конверту, речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як він являється матеріальним об`єктом, до знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного НОМЕР_4 від 18.09.2021 (згідно з витягу з ІПНП), власником автомобіля марки "BMW 520" д.н.з НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , білого кольору, є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Прокурор у клопотання просить накласти арешт на вказаний транспортний засіб з метою збереження його як речового доказу, оскільки він є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, наголосив на тому, що ОСОБА_4 добровільно видала транспортний засіб та озвучив окрім мети збереження майна як речового доказу, додаткову мету - з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
ОСОБА_4 в судовому засіданнізаперечила проти задоволення клопотання в частині встановлення заборони користування транспортним засобом та ствердила про надання його для проведення слідчих дій,
Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього копії документів із кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що зазначений транспортний засіб не зазнав пошкоджень внаслідок події, з якою пов`язується спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції внаслідок контакту із ним.
Згідно із долученою копією протоколу огляду предмету від 13.12.2024, на вилученому транспортному засобі марки "BMW 520" д.н.з НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , білого кольору на передньому лівому крилі є затертість. Згідно із відомостями із матеріалів провадження, транспортний засіб передньою частиною контактував із потерпілим після початку такого руху.
Описані у протоколі огляду від 13.12.2024 відомості про подряпини на транспортному засобі на задній частині відповідно до матеріалів кримінального провадження тв. встановлених обставин, не є слідами вчинення кримінального правопорушення.
Отже, вказане майно має відношення до обставин, з якими пов`язується вчинення кримінального правопорушення і уцілому може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, зокрема для збереження та забезпечення проведення із ним слідчих дій.
Щодо озвученої прокурором мети арешту - для забезпечення спеціально конфіскації, то слідчий суддя зазначає, така мета не була обґрунтована у клопотанні, проте відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК «спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі…».
Згідно із до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 96-2 КК «гроші, цінності…, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну, вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 4 частини першої цієї статті». Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК випадках до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 267-1 КК України.
Не вдаючись в оцінку суб`єктивної та об`єктивної сторони у діях підозрюваної на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя зазначає, що питання спеціальної конфіскації може бути вирішене лише за наслідком судового розгляду кримінального провадження, а завданням арешту на стадії досудового розслідування з цією метою є забезпечення наявності цього майна.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
З огляду на відсутність ризику знищення чи пошкодження цього майна його власником, слідчий суддя приходить до висновку про можливість його арешту шляхом встановлення заборони його відчуження, розпорядження для забезпечення можливості збереження майна, що унеможливить його відчуження та надання можливості його власнику надавати транспортний засіб.
Зазначений спосіб накладення арешту, з урахуванням встановлення можливої заборони ,передбаченої КПК України, включає в себе обмеження на проведення реєстраційних дій та відчуження третім особам, що цілком достатньо для забезпечення мети арешту.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку таке обмеження права власності у вигляді є розумним і співмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
При цьому негативних наслідків, у тому числі третім особам від встановлення таких визначених законом заборон щодо цього майна, слідчий суддя не вбачає.
Такий захід забезпечення кримінального провадження не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, не перешкоджатиме власникам його використовувати.
Отже, установлення заборон відчуження, розпорядження майном не суперечить вимогам КПК України та відсутні підстави вважати, що арешт не є пропорційним заходом, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Разом із цим, позбавлення власника майна ним користуватись у світлі конкретних обставин кримінального провадження свідчитиме про непропорційне обмеження його прав.
У зв`язку із цим, транспортний засіб із ключем від нього має бути повернутий власнику.
Слідчий суддя зауважує, щонакладення арешту на указане майно є тимчасовим заходом.
У разі встановлення обставин, за яких в подальшому застосуванні цього заходу буде відсутня потреба, він може бути скасований повністю або частково слідчим суддею, зокрема за клопотанням власника, володільця майна.
За таких обставин, клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
У частині вимог клопотання щодо заборони користування транспортним засобом відмовити.
Виконання ухвали покласти на слідчого ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 .
Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя