ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03 лютого 2025 року м.Кривий Ріг
судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2025р. за апеляційною скаргою командира військової частини в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 щодо бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем
03.02.2025р. ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2024р., якою скаргу командира військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР розташованого у місті Краматорськ Донецької області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, повернуто задоволено частково, ухвалу слідчого судді скасовано, та призначено новий судовий розгляду в суді першої інстанції.
Із даним рішенням не можу погодитись та вважаю, що відповідно до вимог апеляційної скарги, в якій командир в/ч НОМЕР_1 прохав скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого відділу ДБР ТУ, розташованого у м. Краматорськ Донецької області внести відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України про вчинення солдатом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, суд апеляційної інстанції повинен був задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, та зобов`язати слідчого відділу ДБР ТУ, розташованого у м. Краматорськ Донецької області внести відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України про вчинення солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1 КПК України Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо:
1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;
2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;
3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Таким чином діючий КПК України надав право суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду скарг на оскаржувані рішення слідчого судді на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення ухвалення двох наведених вище рішень. В цьому випадку діючим КПК України не передбачено скасування ухвали слідчого судді та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з прийнятого рішення судом апеляційної інстанції було розглянуто питання про поновлення строку на подання скарги заявником, визнано причини пропуску строку поважними, тобто частково були розглянуті вимоги, які містилися безпосередньо у скарзі заявника, та не були задоволені слідчим суддею.
Таким чином, у суду апеляційної інстанції були відсутні перешкоди для подальшого розгляду апеляційної скарги по суті, а саме безпосереднього дослідження скарги заявника, поданої ним слідчому судді з постановленням нової ухвали по суті.
Крім того тривалість військового стану в Україні та продовжувана збройна агресія з боку росії є визначальним чинником, який вплинув на кількість військовослужбовців, разом із тим і збільшилися правопорушення, які вчиняються військовослужбовцями у різних сферах суспільних (службових) взаємовідносинах.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави.
Оскільки з 24.02.2022р. Указом Президента України № 64/2022 на всій території України запроваджено воєнний стан, який триває, та який передбачає особливий правовий режим, що вводиться в Україні у зв`язку зі збройною агресією, то такий правовий режим вносить певні особливості у практику застосування діючого законодавства, окреслюючи прогалини у практиці застосування норм кодексів при визначенні судами покарань особам, які вчинили військові кримінальні або адміністративні правопорушення під час воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Законом України № 2839-IX від 13.12.2022р. внесено зміни до кримінального Закону, якими істотно посилено відповідальність винуватих осіб.
Метою Закону є внесення змін до КК України, КУпАП, КЗпПУ та ЗУ Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України? щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Належна увага приділена змінам з метою врегулювання порядку огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння з використанням технічних засобів та тестів. Завданням Закону є гармонізація діючого законодавства між КК України та КУпАП у питаннях відповідальності за правопорушення, котрі військовослужбовці можуть допустити під час несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Внесення змін до інших законодавчих актів покликано логічною наслідковістю для трудових гарантій, за правопорушення допущене військовослужбовцем.
Внесення змін до КК України є суттєвим, оскільки деталізується сутність правопорушень з врахуванням умов особливого періоду та воєнного стану. Водночас підвищено рівень санкцій за вчинення військових кримінальних правопорушень.
На переконання законодавця реалізація положень цього Закону сприятиме підвищенню стану військової дисципліни та особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а також надасть повноважень Військовій службі правопорядку у Збройних Силах України здійснювати протидію незаконному обігу наркотичних засобів, алкоголізму у військових частинах, протидії подолання поширення наркоманії у військових колективах, підтримання належного рівня військової дисципліни та правопорядку, підвищення бойової готовності військових частин та спроможності виконувати визначені завдання задля захисту Вітчизни.
Враховуючи, що Держава перебуває у надскрутній військовій ситуації, та боєздатність війська є одним із найголовніших чинників належного спротиву діям країни агресора, яка забезпечується, у тому числі, дисциплінованістю особового складу ЗСУ, застосування відповідних важелів судом, які передбачені Законом, повинно застосовуватись без надмірного процесуального тиску для підтримання належного рівня військової дисципліни та правопорядку, підвищення бойової готовності військових частин та спроможності виконувати визначені завдання задля захисту Вітчизни, уникнення утворення хибного уявлення серед військовослужбовців можливості безперешкодно та без наслідків покидати визначене місце розташування, чим ставити під загрозу життя та здоров`я інших військових, та суверенітет Держави.
На моє переконання суд від початку судового провадження вбачає мету звернення командування військової частини законне реагування на дії військових, які незаконно залишають місце свого перебування під час несення служби, та створення запобіжного важеля решті особового складу, та суд має враховувати всі обставини, що до цього призвели.
Вважаю, що тривала судова процедура подання скарги на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР представником військової частини, який не є фахівцем в області кримінального процесуального закону, створює невиправдане витрачання процесуального ресурсу, затягування надважливого часу для підтримання належної обороноздатності та боєздатності Держави, наслідком якого є її безпосереднє існування.
Вважаю доводи апеляційної скарги командира військової частини НОМЕР_1 обґрунтованими, рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та справедливим, підстави його скасування є обґрунтованими, висновок суду апеляційної інстанції про призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції не відповідає вимогам ч. 3 ст. 407 КПК України.
Суддя