Справа 749/114/25
Номер провадження 1-кс/749/83/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесенему до ЄРДР за № 0000016 від 23.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2025 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить частково скасувати арешт на автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIC з реєстраційним номером НОМЕР_1 , залишивши заборону на його відчуження.

Клопотання обґрунтоване тим, що вказаний автомобіль було вилучено 23.01.2025 р. під час проведення огляду місця події, ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області 29.01.2025 р. на вказане у клопотанні майно було накладено арешт.

За доводами ОСОБА_3 , оскільки проведені всі необхідні слідчі дії щодо вказаного автомобіля, в подальшому немає необхідності в його зберіганні в кімнаті речових доказів ВП № 2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області.

Власник майна та слідчий у судовому засіданні відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області 29.01.2025 р. накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000016, розпочатому 23.01.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIC з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким на момент скоєння ДТП користувався ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.12.2022 перебуває у власності ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 та велосипед марки ARDIS моделі VERONA, жіночого типу, бежевого кольору, яким на момент скоєння ДТП користувалася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_3 , шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном, з подальшим зберіганням автомобіля марки RENAULT моделі TRAFIC з реєстраційним номером НОМЕР_1 та велосипеда марки ARDIS моделі VERONA, на території відділення поліції № 2 (м. Сновськ) Корюківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що за адресою: вул. 30 років Перемоги, буд. № 2, м. Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що автомобіль, щодо якого заявлено клопотання, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У свою чергу п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КУпАП передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Протоколу № 1 містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої; третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети ця норма міститься в частині другій статті 1 (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції (CASE OF SPORRONG AND LONNROTH V. SWEDEN), заяви №№ 7151/75, 7152/75, від 23.09.1982).

Будь-яке втручання з боку представників влади в безперешкодне користування особою своїм майном повинне бути «законним». Представники органів державної влади мають контролювати використання майна лише на підставі законів. Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів притаманний всім статтям Конвенції. Таким чином, питання про дотримання справедливого балансу між вимогами інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини ставиться лише тоді, коли буде встановлено, що втручання повинне бути законним і не свавільним (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фрізен проти Росії» (CASE OF FRIZEN V. RUSSIA), заява № 58254/00, від 24.03.2005).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ вилучення майна згідно з другим правилом може бути виправданим, лише якщо доведено, inter alia, наявність «загального інтересу» і «умов, передбачених законом». Більш того, будь-яке втручання у власність має також задовольняти вимогу пропорційності. Як Суд неодноразово стверджував, що повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому і вимогами про захист основних прав індивіда, пошук такого справедливого балансу є невід`ємною частиною всієї Конвенції. Суд також нагадує, що необхідний баланс не буде встановлено, коли особа несе індивідуальний і надмірний тягар (п. 26-28 рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth), п. 77-80 рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (CASE OF BRUMARESCU V. ROMANIA), заява № 28342/95, від 28.10.1999, п. 46-48 рішення у справі «Христов проти України) (CASE OF KHRISTOV V. UKRAINE), заява № 24465/04, від 19.02.2009).

За доводами клопотання про скасування арешту на майно відносно вказаного автомобіля було проведено всі необхідні слідчі дії, у зв`язку із чим відпала необхідність у його зберіганні у відділенні поліції. Заперечень щодо вказаних обставин та щодо задоволення клопотання від органу досудового розслідування не надходило, що слідчий суддя тлумачить на користь власника майна в якості обставини, що засвідчує відсутність інтересу органу досудового розслідування у подальшому збереженні заборони на користування вказаним майном.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що у застосуванні арешту майна в частині заборони користування майном відпала потреба, а відтак заявлене клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити.

Частково скасувати арешт на майно у кримінальному провадженні №0000016, розпочатому 23.01.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIC з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким на момент скоєння ДТП користувався ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.12.2022 перебуває у власності ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , а саме: скасувати арешт на майно в частині заборони користування вказаним автомобілем та залишити арешт на майно в частині заборони на його відчуження.

Автомобіль марки RENAULT моделі TRAFIC з реєстраційним номером НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1