Справа № 125/1836/22
Провадження №11-кп/801/432/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000201 від 18.10.2022 за апеляційними скаргами прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 22.01.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді семи років трьох місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 год 50 хв 18.10.2022 по 03.04.2023 включно (дату звільнення з під варти в залі суду) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом у період з 04.04.2023 по 29.05.2023 включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22:00 до 06:00 години до набрання вироком законної сили але не пізніше, ніж до 21.03.2025. Покладено на ОСОБА_7 процесуальний обов`язок не відлучатися з с. Журавлівка, Барської ТГ, Жмеринського району Вінницької області без дозволу суду.

Вирішено питання з речовими доказами.

в с т а н о в и в:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 16.10.2022 близько 10:00 години, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на сімейно-побутовому підґрунті, вчинив суперечку зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . В ході даної суперечки в ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , знаходячись на сходовій бетонній клітці поблизу входу до вищевказаного будинку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, правою рукою, наніс чотири удари в голову ОСОБА_10 , внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження та впала на бетонну сходову клітку. 17.10.2022 близько 19 години 10 хвилин, ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Відповідно до висновку експерта № 58 від 09.11.2022 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців навколо правого ока, на лобі справа, правій скроневій ділянці, правій вушній раковині, на обличчі справа, обличчі зліва (щока, вилиця) лівій вушній раковині, на верхній повіці лівого ока, підборідді зліва, шиї зліва, саден у зовнішнього краю правої надбрівної дуги (3) на лобі справа, на нижній губі справа, та посередині, на підборідді зліва (3), на щоці зліва, підапоневротичну гематоми правої скроневої ділянки, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливів під оболонки (субдуральна гематома 150 мл.) та в речовину правої півкулі головного мозку, а також синці на лівій молочній залозі, по передній поверхні лівої здухвинної кістки. Смерть ОСОБА_10 , настала від закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, що привело до гострого розладу життєво важливих функцій організму внаслідок зміщення головного мозку з послідуючим вклиненням мигдаликів мозочка у великий потиличний отвір. Вище вказана закрита черепно-мозкова травма від якої настала смерть ОСОБА_10 , за ознакою небезпеки для життя як така, що викликала загрозливе для життя явище-набряк-набухання головного мозку, належить до тяжких тілесних ушкоджень, і стоїть в причинному зв`язку із смертю.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Захисник стверджує, що вирок суду першої інстанції не ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах події, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду, які судом оцінено однобічно. Судом не наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення свого рішення.

Зокрема захисник звертає увагу на те, що в основу обвинувального вироку покладено показання самого обвинуваченого, оскільки відсутні безпосередні свідки події, а допитані в судовому засіданні свідки та потерпілий нічого не змогли повідомити про обставини події, однак в мотивувальній частині вироку суд посилається на їх показання як на доказ винуватості ОСОБА_7 , що є порушенням вимог КПК щодо об`єктивної оцінки доказів. Крім того, суд безпідставно послався на висновок судово-медичної експертизи №58, який є неповним щодо механізму виникнення тілесних ушкоджень, а також роз`яснення експерта ОСОБА_11 , оскільки у ході розгляду було призначено комісійну судово-медичну експертизу, згідно якої не виключається утворення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій внаслідок падіння з положення стоячи. Показання обвинуваченого щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 узгоджуються з висновком комісійної судово-медичної експертизи. З огляду на ці обставини в діях обвинуваченого відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Дії ОСОБА_7 як по відношенню до смерті потерпілої, так і по відношенню до спричинення тяжкого тілесного ушкодження виражаються в необережності.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор ОСОБА_9 відмовився від своєї апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 403 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційних вимог захисника, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями самого обвинуваченого, потерпілого, свідків та експерта, а також даними, що містяться у письмових доказах.

Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав вказані докази в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину події, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Так, суд правильно критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково визнав свою вину та пояснив, що він наніс потерпілій долонею чотири удари по обличчю потерпілої з обох сторін та після останнього удару вона стояла на ногах. Потім, як пояснював обвинувачений, потерпіла розвернулась, зашпортнулась за сходи і впала. Він її підняв, завів до хати і положив на диван. Раніше ударів не наносив, силу не застосовував. Справа у скроню ударів не наносив. Коли ОСОБА_10 прийшла, на її підборідді вже були ушкодження та з губи йшла кров. Вважав, що можливо вона впала по дорозі і поцарапалась. Момент її падіння на сходах не бачив, побачив тільки вже як впала і лежала.

Доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 як по відношенню до смерті потерпілої, так і по відношенню до спричинення тяжкого тілесного ушкодження виражаються в необережності, є невірогідними та прямо суперечать характеру тілесних ушкоджень виявлених на тілі потерпілої, їх кількості - не менше шести ударів в область голови та поза розумним сумнівом доводять навмисний характер вини.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не були очевидцями події, однак, більшість з них підтвердили той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 часто вживали спиртні напої та сварились.

Потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що потерпіла та обвинувачений зловживали спиртними напоями. Коли він приїхав в село Журавлівку, то побачив, що ОСОБА_10 лежала у ліжку мертва, вона була побита, у крові, були наявні синці.

Та обставина, що потерпілий та свідки не бачили побиття потерпілої обвинуваченим ОСОБА_7 не спростовує винуватості останнього в інкримінованому йому злочині.

Відповідно до висновку експерта №91 від 19.10.2022, у ОСОБА_7 виявлено синці на нижній повіці правого ока, по зовнішній поверхні лівого плеча з поширенням на лівий плечовий суглоб та верхню поверхню лівої лопатки, на спині в ділянці 2-4-го грудних хребців, лівій лопатці по внутрішній поверхні, правій лопатці, попереку справа, по зовнішній поверхні правого плеча в верхній та середній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна в верхній та середній третині, по зовнішній поверхні праною стегна в верхній, середній та нижній третині, по зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній та середній третині. За медико - морфологічними ознаками вказані ушкодження у ОСОБА_7 виникли не менше як від 15-ти травмуючих дії-удару ( контрудару ), тупим твердим (чи іншим) предмет (предметами), довгастої форми з обмеженою округлою контактуючою поверхнею, по давності утворення можуть відповідати терміну 24 -36 год до часу обстеження, та за ознакою розладу здоров`я (тривалістю не більш як шість днів), як усі разом так і кожне окремо, належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 58 від 09.11.2022 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців навколо правого ока, на лобі справа, правій скроневій ділянці, правій вушній раковині, на обличчі справа, обличчі зліва (щока, вилиця) лівій вушній раковині, на верхній повіці лівого ока, підборідді зліва, шиї зліва, саден у зовнішнього краю правої надбрівної дуги (3) на лобі справа, на нижній губі справа, та посередині, на підборідді зліва (3), на щоці зліва, підапоневротичну гематоми правої скроневої ділянки, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливів під оболонки (субдуральна гематома 150 мл.) та в речовину правої півкулі головного мозку, а також синці на лівій молочній залозі, по передній поверхні лівої здухвинної кістки. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку, що привело до гострого розладу життєво важливих функцій організму внаслідок зміщення головного мозку з послідуючим вклиненням мигдаликів мозочка у великий потиличний отвір. Вище вказана закрита черепно-мозкова травма від якої настала смерть ОСОБА_10 за ознакою небезпеки для життя як така, що викликала загрозливе для життя явище-набряк-набухання головного мозку, належить до тяжких тілесних ушкоджень, і стоїть в причинному зв`язку із смертю.

Також, за клопотанням сторін кримінального провадження судом першої інстанції було призначено комісійну судово-медичну експертизу, згідно висновків якої №91-к від 23.11.2023 ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді синців навколо правого ока, на лобі справа, правій скроневій ділянці, правій вушній раковині, на обличчі справа, обличчі зліва (щока, вилиця,) лівій вушній раковині, на верхній повіці лівого ока, підборідді зліва, шиї зліва, підапоневротичної гематоми правої скроневої ділянки, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливів під оболонки (субдуральна гематома 150 мл.) та в речовину правої півкулі головного мозку, а також перелому ріжка щитоподібного хряща зліва з крововиливом в навколишні тканини, синців на лівій молочній залозі, по передній поверхні лівої здухвинної кістки - виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом удару (співударяння) - короткочасної дії тупого предмету на тіло людини під прямим або близьким до прямого кутом. Індивідуальні властивості таких предметів на характеристиках цих ушкоджень не відобразились.

Ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді саден у зовнішнього краю правої надбрівної дуги (3) на лобі справа на нижній губі справа, та посередині, на підборідді зліва (3), на щоці зліва виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом співударяння з елементами тертя (сковзання тіла по предмету або під нас руху тупого предмету під кутом до ділянки тіла). Індивідуальні властивості таких предметів на характеристиках цих ушкоджень не відобразились.

Ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді синців в ділянці голови, шиї, лівої молочної залози, по передній поверхні лівої здухвинної кістки, враховуючи їх чисельність та розташування в різних ділянках тіла могли утворитися від багатократної дії тупих предметів (до яких в тому числі може відноситись і рука людини) у відповідні ділянки тіла.

Локалізація у ОСОБА_10 підапоневротичної гематоми правої скроневої ділянки, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливу під оболонки (субдуральна гематома - 150мл) та в речовину правої півкулі головного мозку не виключає можливості їх утворення внаслідок падіння з положення стоячи з послідуючим співударянням правою боковою частиною голови об тверду поверхню ( в тому числі бетонні східці).

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок судово-медичної експертизи №58, який є неповним щодо механізму виникнення тілесних ушкоджень, та пояснення експерта ОСОБА_11 , колегія суддів не бере до уваги. У висновку комісійної судово-медичної експертизи №91-к від 23.11.2023 експерти надали відповідь щодо механізму утворення всіх тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 та можливість отримання закритої черепно мозкової травми, крововиливу під оболонки та речовину правої півкулі головного мозку внаслідок падіння з висоти власного зросту з наступним ударянням об бетонну поверхню сходів житлового будинку, при цьому експертами висновок судово-медичної експертизи №58 не заперечувався та не спростовувався.

Що стосується пояснень експерта ОСОБА_11 , то він в судовому засіданні пояснив, що всі ушкодження на обличчі потерпілої справа, череп справа це механізм, який міг привести до черепно-мозкової травми. Не менше шести дій в праву частину обличчя, що призвело до крововиливу в мозок. Черепно-мозкова травма виникла від травмуючої дії якогось предмета в ділянку голови. Така травма могла виникнути від зовнішніх ушкоджень в ділянку голови, розмежувати удари не можливо. Від якої дії виникла черепно-мозкова травма сказати не можна. Після черепно-мозкової травми ознаки життя могли бути до декількох годин, малоймовірно, що потерпіла могла сама рухатись.

Тобто, експерт підтвердив висновок судово-медичної експертизи №58 щодо отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, які стоять в причинному зв`язку з її смертю.

Аргументи сторони захисту про те, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи не виключається утворення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій внаслідок падіння з положення стоячи не спростовують того, що падіння ОСОБА_10 отримала після ударів, завданих ОСОБА_7 .

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ст. 119 КК України, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

З встановлених як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно, з метою спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень без мети вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно, неодноразово наносив ОСОБА_10 множинні травмуючі удари, внаслідок чого потерпіла отримала закрито-черепно мозкову травму, від якої настала смерть.

Таким чином обвинувачений, спричинивши потерпілій тяжке тілесне ушкодження, яке небезпечне для життя в момент спричинення і має прямий причинно-наслідковий зв`язок зі смертю потерпілої, не міг не усвідомлювати можливості настання таких суспільно небезпечних наслідків, що виключає вбивство з необережності, за якого винний не усвідомлює настання смерті потерпілого. При цьому тяжкості цих наслідків у свідомості засудженого не було конкретизовано, тобто він діяв із непрямим та невизначеним умислом, а тому відповідальність має бути за фактичними наслідками, які настали, - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілій, то в діях засудженого має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

Тому суд врахував всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності та дійшов до обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілій, що спричинило її смерть, та про те, що факт свідомого та умисного заподіяння пошкоджень ОСОБА_10 є доведеним, тому колегія суддів вважає, що необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 119 КК України як вбивство через необережність є необґрунтованою.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини колегія суддів розцінює як тактичний хід та його намагання уникнути суворого покарання.

Щодо призначеного покарання, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який частково визнав свою вину, щиро розкаявся, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатр не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обставини, які його обтяжують вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а тому призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяців позбавлення волі, що є наближене до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, є таким, що необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів та узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 22.01.2025 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4