Провадження №1-кп/127/503/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2018 за № 0003280, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений немає постійного місця проживання, непрацевлаштований, не має постійного джерела доходу, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений тривалий час перебував у розшуку та був екстрадований з Республіки Польщі. Запобіжний захід до обвинуваченого застосований вірно, підстав для його зміни немає, а тому просить продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам. В задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистої поруки просила відмовити, оскільки підстав для задоволення клопотання немає.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, оскільки вважають, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені. Обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Обвинувачений намірів ухилятися від суду, впливати на потерпілу, свідків не має. Обвинувачений дійсно тривалий час проживав у Республіці Польщі, де працював та наразі проживає його матір. Просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистої поруки або домашнього арешту. Зазначили, що ОСОБА_10 , який звернувся до суду із заявою про взяття обвинуваченого під особисту поруку, є військовим волонтером Благодійної організації об`єднання волонтерів Благодійного фонду "Департамент військових волонтерів", а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які звернулися до суду із заявами про взяття обвинуваченого під особисту поруку, є директором та співзасновником Благодійної організації "Благодійний фонд "Візит" відповідно. Вказані особи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Фонди займаються ремонтом військової техніки, обвинувачений є кваліфікованим фахівцем з ремонту техніки, а тому його допомога у ремонтуванні автомобільної техніки є вкрай важливою.

Представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_13 підтримав клопотання прокурора, просив його задовольнити. В задоволенні клопотання захисників обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистої поруки просив відмовити, оскільки підстав для задоволення клопотання немає.

В судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які звернулися до суду із заявами про взяття обвинуваченого на особисту поруку, пояснили, що вони є військовим волонтером Благодійної організації об`єднання волонтерів Благодійного фонду "Департамент військових волонтерів", директором та співзасновником Благодійної організації "Благодійний фонд "Візит" відповідно. Фонди, серед іншого, займаються ремонтом військової техніки, надають волонтерську допомогу військовим, та потребують фахівців з ремонту техніки. Вони тривалий час знайомі з обвинуваченим та його сім`єю, а саме мамою, яка наразі проживає в Польщі та всіляко допомогає, зокрема надає їм житло, коли вони везуть з Польші до України гуманітарну допомогу. ОСОБА_3 також являється кваліфікованим фахівцем з ремонту техніки, раніше надавав волонтерську допомогу військовим. Готові забезпечувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, обвинувачений буде проживати у Київській області, де буде потребуватися його допомога з ремонту техніки, вони будуть слідкувати за його поведінкою.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

У судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2024 до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024 продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В подальшому, ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжувався.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України, не працевлаштований, постійного джерела доходу не мав. Під час досудового розслідування, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2019 до ОСОБА_3 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави та покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 22.08.2019 ОСОБА_3 звільнено з ДУ "Вінницька установа покарань (№ 1)". Разом з тим, у зв`язку з переховуванням ОСОБА_3 від органів досудового розслідування та перетином ним державного кордону, 17.10.2019 ОСОБА_3 оголошено в міжнародний розшук.

05.09.2023 ОСОБА_3 затримано на території Республіки Польща та 02.02.2024 екстрадовано на територію України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2024 запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 - залишено без зміни, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 14.11.2024 до 12.01.2025 включно.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст. 199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, а також інші обставини зазначені в законі.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зазначає, що згідно ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру. Контроль за виконанням зобов`язань про особисту поруку здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Що стосується ризику переховування від суду, як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховується судом у сукупності з іншими встановленими обставинами.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України, наразі постійного місця проживання не має, непрацевлаштований, постійного джерела доходу не має, соціальні зв`язки обвинуваченого не можна визнати стійкими, під час досудового розслідування переховувався від органів досудового розслідування, що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не тримаючи особу під вартою.

На думку суду доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, оскільки має місце проживання та може проживати у своєї рідної тітки, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотання.

В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Відносно ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків, суд, оцінюючи наявність такого ризику, враховує, що потерпіла та свідки на даний час судом не допитані, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження їх показань безпосередньо судом під час судового розгляду. Суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із потерпілою та свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив.

Відносно ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд, враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не мав постійного джерела доходу, вважає такі ризики доведеними.

Також суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений, потерпіла, свідки на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому суд, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу. Тобто, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Як вбчачається з пояснень в судовому засіданні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які звернулися до суду із заявами про взяття обвинуваченого на особисту поруку, вони готові забезпечувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, обвинувачений буде проживати у Київській області, де буде потребуватися його допомога з ремонту техніки, вони будуть слідкувати за його поведінкою.

Суд, визначаючи поручителя - особу, яка заслуговує на особливу довіру, повинен встановити чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель (в силу особливих моральних якостей, авторитету, фізичного і психічного стану здоров`я тощо) достатньо впливати на обвинуваченого, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку. Авторитет поручителя визначається його службовим становищем, поведінкою в колективі, побуті, його особистими якостями.

Разом з тим, до суду не було надано достатньої інформації, з якої би суд міг встановити, чи здатні поручителі, враховуючи їх зайнятість та виїзди за межі України, достатньо впливати на обвинуваченого, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин інкримінованого злочину, тяжкості злочину та суворості можливого покарання за його вчинення.

Що стосується наданого до суду наказу про прийняття обвинуваченого на роботу, суд оцінює його критично, оскільки він не відповідає вимогам законодавства.

З урахуванням усіх обставин, встановлених на даному етапі судового провадження, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, даний захід, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, наразі, на думку суду, не здатний належним чином впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Суд вважає, що позицію сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистої поруки не можливо визнати такою, що ставить під сумнів вище викладені висновки суду.

Отже, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистої поруки слід відмовити.

При цьому, враховуючи положення п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає доцільним не визначати розмір застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 27, 176, 177, 181, 183, 194 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді особистої поруки або ж домашній арешт у певний період доби - відмовити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 - залишити без зміни, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 26.02.2025 до 26.04.2025 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисниками, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя