У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11588/24

№ 1-кп/183/2032/24

24 грудня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000637 від 23.05.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жданівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, непрацюючого, маючого середньо освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:

- 23.12.1996 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, КК України до виправних робіт на 1 рік 6 місяців з утриманням 20% заробітної платні в дохід держави;

- 01.06.1998 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 229-6, ч. 2 ч. 3 ст. 140, ст. 42, 43 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. 31.05.2001 року звільненого з Криворізької ВК №80 Дніпропетровської області за постановою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області умовно достроково, невідбутий строк 8 місяців 9 днів;

- 11.07.2002 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70, ч. 5 ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 18.12.2003 року звільненого з Солонянської ВК №21 Дніпропетровської області за постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області на підставі ст. 81 КК України умовно достроково, невідбутий строк 6 місяців 12 днів;

- 02.09.2005 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 69, 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 12.08.2006 року звільненого з П`ятихатської ВК №122 Дніпропетровської області за постановою суду П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області на підставі ст. 81 КК України умовно достроково, невідбутий строк 7 місяців 29 днів;

- 25.07.2007 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70, 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. 17.05.2010 року звільненого з Синельниковської ВК №94 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання.

- 22.06.2012 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 12.09.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 13.08.2013 року звільненого з Солонянської ВК №21 Дніпропетровської області за постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області на підставі ст. 81 КК України звільненого умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 8 днів.

- 20.06.2014 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. Звільненого від відбування покарання на підставі ст. 1П.Г ЗУ «Про амністію в 2014 році». На підставі вироку, який вступив в закону силу 22.07.2014 року.

- 11.06.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки.

- 15.06.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання строком 2 роки 6 місяців. Вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 07.10.2015 року, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмінено вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки 6 місяців.

- 26.09.2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. За постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.12.2018 року вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі.

- 09.02.2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 80 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 18.04.2022 року за визначенням Дніпровського апеляційного суду вважати засудженим за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано покарання з 06.05.2019 року до 18.04.2022 року із рахунку 1 день помножено на 2 дня позбавлення волі, звільненого з під варти у зв`язку з відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000637 від 23 травня 2024 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перед судом прокурором доведено, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися і є надалі актуальними, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років та маючи можливість вільного пересування, може переховуватися від суду, що перешкоджатиме судовому розгляду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 на даний час обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років. Разом з тим, ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання судом його винним у вчиненні вказаних злочинів його може буде засуджено судом до позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ст.177 КПК України, свідчить те, що що ОСОБА_3 раніше вже неодноразово судимий за корисливі злочини, на даний момент відносно останнього у Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області знаходяться обвинувальні акти, де останній є обвинуваченим за вчинення корисливих злочинів. Виходячи з чого вбачається, що ОСОБА_3 для себе жодних висновків не зробив та знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, а отже є підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду, (враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Отже аргументи захисника не можуть бути прийняті судом враховуючи вказані обставини.

Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Тому, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 01 лютого 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1