Справа № 752/7760/25
Провадження №: 1-кп/752/1806/25
У Х В А Л А

17.04.2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання щодо розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000614 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 , який був підключений за допомогою ВКЗ,

захисника ОСОБА_5 , який був підключений за допомогою ВКЗ,

законного представника ОСОБА_6 ,

встановив:

вказане клопотання надійшло до Голосіївського районного суду м. Києва 01.04.2025 року із Голосіївської окружної прокуратури м. Києва.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважала, що клопотання відповідає вимогам ст. 291, 292 КПК України та заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Прокурор вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують та наразі не зменшились, оскільки ОСОБА_3 може здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків, а тому зважаючи на те, що ОСОБА_3 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, а також для запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, просить продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. На питання суду щодо причин перебування ОСОБА_3 у Дніпровському СІЗО станом на 17.04.2025 року вказала, що контроль та організація ухвал слідчих суддів не були покладені на прокуратуру, тому інформація про виконання їй не відома.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду. Питання щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 залишив на розсуд суду.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не зміг сформулювати свою думку.

Законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що не проти призначення справи до судового розгляду, однак наполягав на утриманні ОСОБА_3 саме в медичному закладі, оскліьки останній визнаний недієздатним, є хворою людиною та потребує лікування. Вказав, що не взмозі забезпечити цілобовий нагляд над ОСОБА_3 , тому вважає за неможливе передати ОСОБА_3 йому під нагляд.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином.

Із врахуванням викладеного, суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає що надіслане до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291, 292 КПК України, а тому йому необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно вимог закону у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 292 КПК клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити, крім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Згідно вимог ч. 3 ст. 503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Так, стороною обвинувачення у клопотанні вказано, що ОСОБА_3 18.02.2025 року о 01 год. 25 хв. реалізуючи свій злочинний умисел, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, використовуючи запальничку, легкозаймисту речовину та аркуші з книги, здійснив підпал вхідних дверей до приміщення квартири АДРЕСА_1 та в подальшому, впевнившись, що його злочинна мета досягнута, а саме відбулось займання вхідних дверей, місце вчинення злочину покинув.

Таким чином, у клопотанні фактично вказано що ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлював протиправність своїх дій та їх подальші негативні наслідки, в той же час у клопотанні також вказано, що у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого ОСОБА_3 підозрюється, і на теперішній час за своїм психічним станом ОСОБА_3 не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Слід зазначити, що у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру предмет доказування має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно-небезпечного діяння, а тому обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно-небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, вчинення певного суспільно небезпечного діяння у стані неосудності передбачає відсутність у свідомості особи умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, а отже клопотання прокурора, яке містить посилання на умисел та усвідомлення протиправних дій особи, не відповідає загальним засадам кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору передбачає не формальну невідповідність цього процесуального документу вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Слід вказати, що ч. 2 ст. 291 КПК України визначено чіткі вимоги, які має містити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, що надсилається до суду, а отже вказане порушення, на думку суду, є істотними та таким, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, оскільки порушує право на захист особи, відносно якої ставиться питання про застосування примусових заходів медичного характеру, та позбавляє суд можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись вимогами ст. 315 КПК України, із врахуванням того, що вказане клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру було повернуто прокурору, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, повинно бути вирішено у відповідності до вимог розділу ІІ КПК України, суд вважає за доцільне вирішити його на даній стадії.

Згідно ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи як передання на піклування опікунам, близьким родичам та членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом та поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Відповідно до ч. 3 ст. 508 КПК України застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Як встановлено судом, 27.03.2025 року слідчим суддею було змінено ОСОБА_3 запобіжний захід із тримання під вартою на поміщення особи до заклдау з наданя психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_3 .

Разом з цим, суду стало відомо, що станом на 17.04.2025 року ОСОБА_3 не утримується в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», а утримується в ДУ "Дніпровська установа виконання покарань (№4), а отже майже протягом місяця ухвала слідчого судді Голосіївського районого суду м. Києва від 27.03.2025 року про поміщення ОСОБА_3 до спеціалізованого закладу не виконана і ОСОБА_3 знаходиться в установі, яка не призначена для його перебування в ньому, що на переконання суду є грубим порушенням прав ОСОБА_3 , яке підлягає негайному усуненню.

Сторона обвинувачення жодним чином не проконтролювала виконання ухвали слідчого судді, винесеної на підставі їх клопотання, та не забезпечила переміщення ОСОБА_3 до спеціалізованого медичного закладу, натомість, звернулась до суду із клопотанням про продовження такого запобіжного заходу, достовірно знаючи про фактчине не виконання попередньої ухвали.

Така бездіяльність призводить до грубого порушення прав ОСОБА_3 .

Разом з тим, враховуючи тяжкість діяння, яке підпадає під ознаки ч. 2 ст. 194 КК України, дані про особу ОСОБА_3 , зокрема, тривалість його захворювання, те, що він визнаний недієздатним, має опікуна, проте останній з ним не проживає та не має можливості здійснювати цілодобовий нагляд за ОСОБА_3 , із врахування того, що в Україні триває військовий стан і тому, на переконання суду продовжує існувати ризик ухиленню ОСОБА_3 від явки до суду, враховуючи і місце його перебування станом на 17.04.2025 року, а також беручи до уваги необхідність забезпечити права інших громадян та порядку в суспільстві з метою запобігання вчинення ОСОБА_3 інших суспільно небезпечних діянь, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід.

Разом з тим, суд в порядку ст. 206 КПК України зобов"язує ДУ "Київський слідчий ізолятор", ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4, Голосіївське УП ГУ НП в м. Києві та Голосіївську окружну прокуратуру м. Києва негайно забезпечити переміщення ОСОБА_3 до Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут судової психіатрії" МОЗ України та негайно повідомити суд про виконання ухвали суду. У разі неможливості поміщення ОСОБА_3 до Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут судової психіатрії" МОЗ України про це слід негайно повідомити суд та забезпечити переміщення ОСОБА_3 до КНП "Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги "Психіатрія".

Керуючись ст.ст. 177, 206, 291, 292, 314, 315, 508 КПК України, суд

постановив:

клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000614 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 194 КК України, повернути прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, у зв?язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на 60 (шістдесят) діб до 13.06.2025 року включно.

В порядку ст. 206 КПК України зобов"язати ДУ "Київський слідчий ізолятор", ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4, Голосіївське УП ГУ НП в м. Києві та Голосіївську окружну прокуратуру м. Києва негайно забезпечити переміщення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут судової психіатрії" МОЗ України та негайно повідомити суд про виконання ухвали суду.

У разі неможливості поміщення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Дніпровської філії "Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги" ДУ "Інститут судової психіатрії" МОЗ України негайно повідомити суд та забезпечити переміщення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КНП "Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги "Психіатрія".

Копію ухвали надати ОСОБА_3 , прокурору, захиснику та законному представнику.

Копію ухвали направити до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ДУ "Київський слідчий ізолятор", ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4, Голосіївське УП ГУ НП в м. Києві та Голосіївську окружну прокуратуру м. Києва

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення в частині повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та може бути оскаржена протягом 5 діб з дня її оголошення про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_1