КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2201/2025 Категорія: ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України
ЄУН 361/8088/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000344, внесеному до ЄРДР 1 серпня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Семиполки, Броварського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень,

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме у сумі 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що з метою уникнення від встановленої Законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу (посвідчення водія), ОСОБА_8 , в порушення вимог статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, яка визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, а також постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме п. 16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, влітку 2012 року, діючи умисно, протиправно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступив у змову з невстановленою особою та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення офіційного документа (посвідчення водія), надав невстановленій досудовим слідством особі свої анкетні дані, фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, та перерахував на невстановлений рахунок невстановленої досудовим розслідуванням особі грошові кошти, чим створив сприятливі умови для вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

У подальшому вищевказана невстановлена особа влітку 2012 року, більш точна дата в ході досудового слідства невстановлена, у невстановленому під час досудового розслідування місці виготовила підроблений документ - посвідчення водія, яке надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме бланк посвідчення водія, серія - ВАЕ номер -276341 категорії «А», «В1» «В», «С1», «С» від 30 травня 2012 року, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_8 .

Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, наданий на дослідження бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 за способом друку та спеціальними елементами захисту не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Згідно з інформацією ТСЦ МВС № 3243 в Київській області, посвідчення водія серії НОМЕР_1 громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував, інформація щодо видачі посвідчення водія серії НОМЕР_1 відсутня.

Окрім цього,31 липня 2024 приблизно о 12.40 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2, будучи учасником дорожнього руху в якості водія, автомобіля марки моделі ЗАЗ 1103 «Славута», державний номерний знак НОМЕР_2 , працівниками поліції було зупинено автомобіль марки моделі ЗАЗ 1103 «Славута», державний номерний знак НОМЕР_2 за порушення правил дорожнього руху. Під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівника ВРПП Броварського РУП ГУНП в Київській області, достовірно знаючи, що посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 від 30 травня 2012 року є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, з метою уникнення встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу, пред`явив для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 від 30 травня 2012 року і у такий спосіб використав його.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та доля речових доказів.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважаючи незаконним вирок суду в частині призначеного покарання, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, визначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від призначеного покарання із закінченням строків давності; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначене ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 зазначає, що санкцією ч. 1 ст. 358 КК України станом на момент вчинення кримінального правопорушення - влітку 2012 року, було передбачено покарання у виді штрафу до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років. Законом України 1666-VІІІ від 06 жовтня 2016 року внесено зміни до ст. 358 КК України, якими посилено кримінальне покарання за вчинення зазначеного кримінального правопорушення та покарання у виді штрафу змінено зі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, санкція ч. 1 ст. 358 КК України в попередній редакції, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (літо 2012 року), є більш м`якою, такою, що поліпшує становище обвинуваченого. Проте, в порушення вищезазначених положень кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 застосував останню редакцію ч. 1 ст. 358 КК України та призначив покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, чим обтяжив становище обвинуваченого, що є недопустимим, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, а отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, яке кваліфіковано за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, влітку 2012 року, і таким чином, строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за цим правопорушенням закінчився влітку 2012 року. При цьому, згідно вироку, не було встановлено фактів вчинення ОСОБА_8 інших злочинів з літа 2012 року, тобто, з моменту скоєння ним кримінального правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. Разом з тим, як вбачається з тексту оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 4 ст. 358 КК України, 31 липня 2024 року, тобто, більше, ніж через 9 років після закінчення строку давності за кримінальним правопорушенням, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягаючи на розгляді апеляційної скарги при роз`ясненні обвинуваченому положень ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону не у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як вчинення пособництва у підробленні офіційного документа, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ і який надає права або звільняє від обов`язків з метою його використання.

- за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних проступків у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені фактичні обставини вчинення кримінальних проступків, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги.

Що ж стосується доводів прокурора про неправильне застосування при призначенні покарання судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх слушними.

За змістом вироку встановлено, що, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду і розміру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а саме, що кримінальні правопорушення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України є кримінальними проступками; що ОСОБА_8 раніше не судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, порушень громадського порядку не допускає та підтримує добрі стосунки, компрометуючі дані відсутні; відповідно до довідки № 2251 від 9 серпня 2024 року КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» та довідок від 5 серпня 2024 року ОСОБА_8 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням викладених обставин вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, їх тяжкості та небезпечності, особи винного, його відношення до вчиненого, повного визнання вини, суд дійшов висновку, що останньому слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статей кримінального закону, остаточно - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке, на переконання суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання та запобігання вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, вчинено обвинуваченим влітку 2012 року, що не заперечується жодним з учасників апеляційного розгляду.

Санкція ч. 1 ст. 358 КК України станом на час вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінальному проступку в редакції Закону України № 3207-VI від 7 квітня 2011 року передбачала покарання у виді штрафу до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

На підставі змін, внесених згідно із Законами № 1666-VIII від 6 жовтня 2016 року, № 3342-IX від 23 серпня 2023 року, санкція ч. 1 ст. 358 КК України станом на липень 2024 року передбачала покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Таким чином, станом на липень 2024 року відповідальність за ч. 1 ст. 358 КК України посилена.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, що свідчить про те, що при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України суд повинен був застосувати положення ч. 1 ст. 358 КК України в редакції Закону України № 3207-VI від 7 квітня 2011 року.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду в частині призначеного обвинуваченому за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції станом на 2012 рік) підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі, та, з урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, інших обставин, встановлених судом, вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що станом на час судового розгляду пройшли строки давності, передбачені ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим обвинувачений на підставі ч. 5 ст. 74 КК України підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Так, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону станом на 2012 рік) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за

який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону України № 2812-IX від 1 грудня 2022року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

При цьому колегія суддів враховує, що ст. 49 КК України, як в редакції Закону України станом на 2012 рік, так і в редакції Закону України станом на час судового розгляду, передбачено обставини, які свідчать про переривання або зупинення перебігу строку давності.

Однак, доказів про наявність обставин, які свідчать про переривання або зупинення перебігу строку давності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, матеріали справи не містять, про що було наголошено й прокурором під час апеляційного розгляду.

Таким чином строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України закінчився влітку 2015 року, про що обґрунтовано наголосив прокурор.

З огляду на те, що обвинуваченому було роз`яснено право на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, яким ОСОБА_8 не скористався, колегія суддів доходить висновку, що обвинувачений підлягає звільненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Враховуючи, що обвинувачений підлягає звільненню від покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності, положення ст. 70 КК України не підлягають до застосування, а, відтак, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні, а саме, з резолютивної частини вироку підлягає виключенню рішення суду про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК Українизмінити в частині призначеного покарання:

Визначити Сікорському за ч. 5 ст. ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції станом на 2012 рік) покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України

Вважати Сікорського засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4