Справа № 127/6562/25
Провадження №11-сс/801/213/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2025 року,

якою задоволено клопотання слідчого та продовжено застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 57 днів до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бабчинці, Чернівецького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України,

установив:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції. Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 57 (п`ятдесят сім) днів, тобто до 30 квітня 2025 року включно, у межах строку досудового розслідування. Заставу, визначену ухвалою слідчого судді від 07.01.2025, залишено без змін у тому ж розмірі. Строк дії ухвали визначено до 30 квітня 2025 року включно.

Постановлене рішення мотивовано тим, що оголошена підозра ОСОБА_8 з огляду на практику ЄСПЛ відповідає критеріям обґрунтованості. При цьому слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, неодружений, раніше несудимий, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки. Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, слідчий суддя вважав, що ризики в обґрунтування тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не зменшилися, тривають. ОСОБА_8 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, захисниця ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просила оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_8 не переховувався від слідства, те що його розшукують останньому стало відомо від коменданта гуртожитку, якого в порядку ч. 2 ст. 135 КПК про це проінформували, після чого він разом з адвокатом самостійно та добровільно з`явився до органу досудового розслідування, де йому вручили повідомлення про підозру.

Вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 не змінював місце проживання, роботи, номер мобільного телефону, не брав лікарняних, готовий являтись за першим викликом на допит, проведення слідчих дій, визнає вину за висунутою підозрою, готовий понести покарання в межах санкції статті та буде просити призначити штраф у відповідності з ч. 4 ст. 55 КК України із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року, оскільки з урахуванням майнового стану не має можливості одразу внести повну суму по сплаті штрафу, працює офіціантом, що підтверджується відповідною довідкою, раніше несудимий.

Звертає увагу на те, що санкція ч.2 ст.203-2 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від 680 000 до 850 000 грн., у той же час судом визначено заставу у розмірі 908 400 гривень. На думку захисниці, розмір застави не співрозмірний з розміром покарання, передбаченого санкцією статті, і являється непомірним для підозрюваного. Зазначає, що підозрюваним ОСОБА_8 22.12.2024 було подано до Вінницького міського суду Вінницької області заяву-повідомлення про неможливість внесення коштів відповідно до ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді застави. Копію заяви-повідомлення разом з додатками було направлено до Вінницької обласної прокуратури та СУ ГУНП у Вінницькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисниці ОСОБА_7 , які підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_5 та слідчого ОСОБА_9 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисниці, оглянувши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав з урахуванням особи ОСОБА_8 , обставин кримінального правопорушення, його ролі, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для зменшення розміру застави чи застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, яке на думку суду апеляційної інстанції, не забезпечить виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Що стосується доводів про відсутність ризиків у вказаному провадженні, то колегія суддів зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя встановив подальше існування ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Так, аналізуючи питання щодо доцільності продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слідчий суддя надав належну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу підозрюваного.

Як убачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, у даному кримінальному провадженні існує доведений прокурором та слідчим ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Існування вказаного ризику обумовлено не лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, а також тим, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою слідчого від 19.11.2024 його було оголошено в розшук.

Колегія суддів також погоджується із висновком слідчого судді про продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який є корисливим, оскільки спрямований на організацію проведення азартних ігор без ліцензії, а також з огляду на те, що підозрюваний ніде офіційно не працевлаштований, у нього відсутній постійний офіційний дохід. До того ж, стороною захисту не надано доказів, які підтверджують працевлаштування підозрюваного ОСОБА_8 .

Окрім того, на переконання колегії суддів, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки під час проведення досудового розслідування не встановлено всіх учасників, які можуть бути причетними до вчинення злочину, у кримінальному провадженні ще залишилося виконати ряд слідчих дій тощо.

При цьому посилання сторони захисту на обставини, які характеризують особу підозрюваного, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці ОСОБА_8 у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, вони не стали для нього стримуючим фактором. Зрештою існуючі соціальні зв`язки ОСОБА_8 є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках останнього чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Що стосується доводів про те, що санкція ч.2 ст.203-2 КК України, передбачає покарання у вигляді штрафу від 680 000 до 850 000 грн., однак судом визначено заставу у розмірі 908 400 гривень, то колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2024 до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді застави 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.12.2024 рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора було змінено щодо визначеного розміру застави із 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 300, що становить 908400 грн.

Надалі, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.01.2025 змінено запобіжний захід ОСОБА_8 із застави на запобіжний захід тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 07.03.2025 (12:47 год.) із визначенням застави в розмірі 908400 гривень. Також ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16.01.2025 рішення суду першої інстанції від 07.01.2025 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено без змін.

Крім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Так, справді санкцією ч. 2 ст. 203-2 КК України, передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 8 ст. 194 КПК України до підозрюваного у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених цією главою.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється розмір застави від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що серед обставин, які суд ураховує, визначаючи розмір застави згідно з ч.4 ст. 182 КПК України відсутні вказівки на те, що має братися до уваги санкція статті КК України.

Зрештою під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження того, що існують обставини, за яких застава може бути зменшена.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою не заслуговують на увагу, оскільки слідчим суддею ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисниця у поданій апеляційній скарзі та ухвалено рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш того, запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності його продовження буде перевірено судом через нетривалий час у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Обставин, які виключають можливість продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисниці колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3