УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0002017 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у якому просить накласти арешт на автомобіль марки «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що в період часу з березня 2023 року по березень 2024 року ОСОБА_8 будучи власником та керуючим благодійного фонду «Міжнародний фонд добра і миру», шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , отримав від останнього більше 50 автомобілів для безоплатної передачі на потреби ЗСУ, в подальшому залучивши до вказаних протиправних дій інших осіб, реалізував дані автомобілі невстановленим особам, а отримані кошти обернув на свою користь.

В ході опрацювання матеріалів, було встановлено, що ОСОБА_9 , житель республіки Естонія, відповідно до акту приймання-передачі транспортних засобів, безоплатно передав для керівника БО БФ «Міжнародний фонд добра і миру» ОСОБА_8 автомобіль марки «Хюндай Гетз», VIN: НОМЕР_2 . В подальшому зазначений автомобіль повинен був бути переданий для Рівненського РТЦКСП (код 26629445). На даний час володільцем автомобіля являється цивільна особа ОСОБА_5 .

04.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 19.11.2024 було проведено обшук в автомобілі «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , в ході якого вилучено автомобіль марки «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 та поміщено на штраф майданчик за адресою: с. Городок. Вул.. Барона Штенгеля, 90, ключі та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

Покликаючись на викладене, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено 04.12.2024 в ході проведення обшуку, оскільки він являється об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні повністю підтримали клопотання, просили його задоволити з підстав викладених у ньому, накласти арешт на автомобіль марки «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою забезпечення речового доказу; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні просив залишити вилучений у ОСОБА_5 автомобіль у її користуванні, оскільки жодного відношення до даного кримінального провадження остання не має, а також не має відношення до будь-якої діяльності, в тому числі волонтерської. З ОСОБА_8 не знайома та ніколи не зустрічалася з ним. Автомобіль «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 перетнув митний кордон України, був розмитнений та в подальшому проданий ОСОБА_10 , яка користувалася ним близько 8 місяців, після чого продала його ОСОБА_5 .

ОСОБА_8 та його представник у судовому засіданні пояснили, що автомобіль «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 був ним придбаний згідно договору купівлі-продажу від 17.04.2023 за 750 Євро у ОСОБА_11 . Вказаний автомобіль був розмитнений у відповідності до вимог чинного законодавства, і ніякого відношення до передачі його ЗС України немає.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали клопотання, та долучені сторонами матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002017 від 23.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, в ході проведення 04.12.2024 обшуку в автомобілі «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 , даний автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено.

Постановою слідчого від 10.12.2024 автомобіль «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України - арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до п. 14 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року за результатами аналізу судової практики застосування слідчими суддями такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна встановлено, що слідчі судді мають враховувати співрозмірність обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, вилучений у ОСОБА_5 вищевказаний транспортний засіб «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 належить їй на праві приватної власності. На законних підставах перетнув митний кордон України та безперешкодно пройшов процедуру розмитнення. Відповідно до митної декларації від 29.04.2023 при перетині кордону автомобіль «Хюндай Гетз» був ввезений на територію України не в якості гуманітарної допомоги благодійного фонду, а придбаний за грошові кошти в сумі 750 Євро.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони його користування не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власників майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, положення ч. 2 ст. 173 КПК України, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, є необхідним накласти арешт на транспортний засіб, який було вилучено за вищевказаних обставин, що відповідає критеріям ст. 98 КПК України, при цьому спосіб арешту на вилучений транспортний засіб слід визначити у наймеш обтяжливий спосіб, оскільки автомобіль марки «Хюндай Гетз» д.н.з. НОМЕР_1 , не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також не зберіг на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, шляхом заборони його власнику та законному володільцю ОСОБА_5 розпоряджатись у будь який спосіб автомобілем, залишивши автомобіль у користуванні і володінні останньої, що буде цілком достатнім для забезпечення збереження майна, як речових доказів, яким воно визнано у кримінальному провадженні, для забезпечення проведення слідчих (розшукових) дій, та з метою забезпечення арешту майна.

Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити частково.

Накласти арешт, на автомобіль марки «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 ,який поміщено на штраф-майданчик за адресою: с. Городок, вул. Барона Штенгеля, 90, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Хюндай Гетз», які були вилучені 11.12.2024, встановивши заборону особам, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчуження, розпорядження вказаним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Автомобіль марки «Хюндай Гетз», д.н.з. НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Хюндай Гетз», повернути безоплатно у користування його власнику ОСОБА_5 , без права його відчуження, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні під розписку про забезпечення його схоронності.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя