ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001644, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ ВП №2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 28 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження №0001644 від 17 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя зазначив, що постанова слідчого у повній мірі відповідає вимогам процесуального законодавства. Слідчий суддя зазначив, що положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження слідчим порушені не були.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги та скасування постанови слідчого.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Разом з апеляційною скаргою, апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Зазначив, що про оскаржувану ухвалу слідчого судді стало відомо лише 13 січня 2025 року. Зазначив, що через необізнаність у складанні процесуального характеру не в змозі був своєчасно подати апеляційну скаргу, просив визнати причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Зазначає, що слідчим суддею не було враховано, що слідчим в постанові про закриття кримінального провадження не міститься жодних посилань на докази, здобуті під час досудового розслідування, не надано оцінки та відсутня мотивація прийнятого рішення.

Вважає, висновок слідчого судді формальним, а закриття кримінального провадження, на думку апелянта вказує на бездіяльність слідчого, який намагається якнайшвидше закрити справу без повного з`ясування всіх обставин кримінального провадження та однобічно.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні, просив ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не є перешкодою для проведення апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки учасників процесу, перевіривши надані матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд скарги ОСОБА_6 про скасування постанови слідчого СВ ВП №2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 28.10.2024 року про закриття кримінального провадження №0001644, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 08 січня 2025 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення.

У свою чергу, ОСОБА_6 отримав копію оскаржуваної ухвали слідчого судді 13.01.2025 року та звернувся до місцевого центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги. Строк подання апеляційної скарги спливав 18.01.2025 року, що свідчить про відсутність у заявника достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК України та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили заявника ОСОБА_6 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК України.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, на досудовому провадженні, можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26 КПК України.

За результатами розгляду скарги слідчий суддя, як це встановлено ч. 2 ст. 307 КПК України, вправі прийняти одне з передбачених цією нормою рішень, в томі числі винести ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 28 жовтня 2024 року було закрито кримінальне провадження №0001644 від 17 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Підставою для закриття кримінального провадження стали результати проведеного досудового розслідування, належного виконання слідчим вимог 4 глави КПК України, щодо збирання доказів та їх оцінки.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, показань, речових доказів і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Під час досудового розслідування, слідчим встановлено та обгрунтовано обставини подій та їх наслідки, що вказано у постанові про закриття кримінального провадження.

Так, слідчим встановлено, що після досягнення ОСОБА_6 . 55-річного віку заявник звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою від 04 жовтня 2018 року, в якій просив призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2.

Листом за вих. № 08 від 11.12.2018 року ОСОБА_6 відмовлено у призначені пенсії за віком за списком №2 та повідомлено, що відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пенсію віком на пільгових умовах мають працівники, заняті повний робочий день на роботах із шкідливими, і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професії, посад і показників, затверджених КМ України і за результатами атестації робочих місць, мають право чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці.

З метою отримання підтверджуючих документів про військову службу на Далекому сході за період з 1981 року по 1983 ріку та інформації про пільгову категорію ОСОБА_6 було подано заяву до Пенсійного фонду з проханням направити відповідні запити до архіву РФ та до заводу ім. Петровського.

Запитувана інформація ОСОБА_6 не отримана.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року у справі 160/8954/21, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії також було відмовлено.

Предметом спору у вищевказаній адміністративній справі визнання протиправними дій Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_6 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити заявникові пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 04.10.2018 року.

Як вбачається з матеріалів скарги у провадженні СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження №0001644 від 17 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість).

Крім того, в ході досудового розслідування, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська проведена виїмка відмовної пенсійної справи, де зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (з 01.01.2004), а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058).

Чинним законодавством передбачено, що з об`єктивної сторони службову недбалість характеризує наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками.

Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових, обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі. Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби. Такий вид службової недбалості називають «змішаною» бездіяльністю, за якої службова особа виконує свої обов`язки неналежно діє не до кінця, не вчиняє всіх очікуваних від неї дій.

Відповідальність за ст. 367 настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, іншими словами, якщо обов`язок діяти відповідним чином юридичне був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Для наявності складу службової недбалості слід встановити, що службова особа мала реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки. Визначення можливості (чи неможливості) виконання нею своїх обов`язків здійснюється за допомогою відповідних об`єктивних та суб`єктивних факторів. До об`єктивних факторів належать зовнішні умови, в які поставлена службова особа (забезпечення охорони матеріальних цінностей, наявність транспорту чи людських ресурсів), а до суб`єктивних - особливості цієї особи (її фізичні дані, ступінь інтелектуального розвитку, наявність спеціальних знань, досвіду роботи тощо).

При службовій недбалості за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально, неякісне ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (поверхово, неуважно несумлінно) або взагалі не виконує.

Склад службової недбалості передбачає заподіяння істотної шкоди. Для кваліфікації діяння службової недбалості слід встановити, що воно вчинене службовою особою під час виконання владних, організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Діяння, яке полягало у невиконанні чи неналежному виконанні професійних функцій, навіть якщо воно призвело до істотної шкоди, не може розцінюватись як службова недбалість.

Виходячи з вищевикладеного, в ході досудового розслідування не встановлено факту службової недбалості.

Дослідивши надані матеріали кримінального провадження № 0001644, колегія суддів зазначає наступне.

Самостійність слідчого в його процесуальній діяльності згідно ч. 5 ст. 40 КПК України на засадах змагальності сторін у кримінальному провадженні відповідно до ст. 22 цього Кодексу пов`язана з обстоюванням стороною обвинувачення її правової позиції самостійно, чим визначаються дискреційні повноваження слідчого за ст.ст. 93, 223 КПК України у збиранні доказів за допомогою визначених на власний розсуд слідчих дій.

Таким чином, в ході досудового розслідування слідчим не вдалося встановити ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та постановлено постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 не обгрунтував необхідності скасування постанови про закриття кримінального провадження, а лише виклав тексти статей КПК України і свою позицію, про незгоду щодо дій слідчого, трактуючи дії слідчого на свій розсуд. При цьому, ОСОБА_6 не навів належних та беззаперечних доказів, щодо підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадженні.

Між ОСОБА_6 та Пенсійним фондом тривалий час наявний спір щодо права заявника на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списокм №2. Спір носить адміністративно-правовий характер.

Слідчий суддя, при розгляді матеріалів, вірно проаналізував скаргу ОСОБА_6 та інші, зібрані по провадженню докази, здобуті слідчим при проведенні розслідування та прийшов вірного висновку, що досудове розслідування проведено повно та всебічно, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи скарги фактично зводяться до незгоди з процесуальним рішенням слідчого та оцінкою ним зібраних під час досудового розслідування доказів.

Крім того, колегією суддів не встановлено й істотних порушень вимог КПК України, а у скарзі ОСОБА_6 не наведено достатніх даних, які б безумовно свідчили про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставою для скасування судового рішення.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року, задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001644, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4