Номер провадження: 11-сс/813/243/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000269 від 14.04.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Надлиманське Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

ОВС СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000269 від 14.04.2023 року за ч.1 ст.263, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.310 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, скоєного за наступних обставин.

У невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше квітня 2023 року, ОСОБА_9 з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, шляхом вчинення корисливих умисних злочинів, спрямованих на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечної психотропної речовини та наркотичного засобу, розробив план злочинної діяльності для вчинення особливо тяжких злочинів, пов?язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин на території міста Одеси.

Розуміючи, що реалізація злочинного плану, направленого на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини та наркотичного засобу, потребує залучення інших осіб, які будуть діяти за вказівками організатора та будуть об`єднанні загальною метою отримання незаконного прибутку, ОСОБА_9 залучив в якості співучасників ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 (особа, залучена до конфіденційного співробітництва, що діяла на підставі по станови про контроль за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту та постанови про виконання спеціального завдання з розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації далі за текстом ОСОБА_1) та інших невстановлених осіб, що не входили до організованої групи, яким довів деталі плану протиправної діяльності, пов?язаної із незаконним обігом наркотиків. Після чого, зазначені особи, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, дали свою добровільну згоду на участь разом із ОСОБА_11 у зазначеній протиправній діяльності під його безпосереднім керівництвом.

Надалі, з метою забезпечення членів організованої групи необхідною кількістю наркотичних засобів та психотропних речовин для подальшого їх збуту, членом групи ОСОБА_10 , за вказівкою організатора ОСОБА_12 , у невстановлений час, але не пізніше квітня 2023 року, до злочинної діяльності організованої та керованої останнім групи в якості постачальника наркотичних засобів та психотропних речовин залучено ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_9 , використовуючи свої лідерські якості, будучи обізнаним про способи та методи діяльності правоохоронних органів щодо викриття та розслідування злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, розуміючи можливі наслідки протиправних дій, проте нехтуючи суворістю визначеного кримінальним законодавством покарання, організував на території м. Одеса організовану групу з розподілом ролей та функцій кожного з її учасників, об`єднавши їх єдиною метою отримання незаконного прибутку, підпорядкувавши собі членів даної організованої групи.

Відповідно до розробленого ОСОБА_11 та погодженим всіма учасниками плану протиправної діяльності організованої групи збут наркотичних засобів та психотропних речовин безпосередніми виконавцями ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та іншими невстановленими особами, що не входили до організованої групи, здійснювався лише вузькому колу знайомих останнім осіб з числа наркозалежних, або ж за їх так званими рекомендаціями іншим особам.

Організована ОСОБА_11 група мала стійкий характер, високий ступінь організованості, відрізнялася побудованою ієрархією, чітким плануванням, підготовкою до вчинення злочинів, розподілом ролей та функцій між її учасниками.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 та інші невстановлені особи, що не входили до організованої групи, під керівництвом ОСОБА_12 , попередньо зорганізувалися у стійке злочинне об?єднання для скоєння злочинів, пов`язаних з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням наркотичних засобів та психотропних речовин, погодили план протиправних дій, визначили ролі кожного з учасників такої групи та встановили правила конспірації своєї незаконної діяльності, а також вжили інших заходів щодо функціонування та тривалого існування вказаного злочинного угруповання (придбання мобільних телефонів, сім-карток мобільних операторів, засобів для фасування наркотичних засобів та психотропних речовин, тощо).

Таким чином, відповідно до злочинного плану і розподілу ролей між членами групи, кожен з її учасників виконував відведені йому функції, наступним чином.

ОСОБА_9 , обравши роль керівника організованої групи, розробив план збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, який довів до відома інших учасників групи; визначив схему реалізації злочинного плану; залучив співучасників в якості виконавців ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та інших невстановлених осіб; , що не входили до організованої групи, планував і керував діями всіх учасників по збуту наркотичних засобів та психотропних речовин; контролював збут наркотиків кожним із учасників організованої групи; розподіляв кошти, отримані від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин між членами злочинного угруповання; безпосередньо здійснював збут наркотичних засобів та психотропних речовин наркозалежним особам із числа знайомих.

ОСОБА_10 відповідно до узгодженого та розробленого ОСОБА_11 злочинного плану та за вказівками останнього виконував функції виконавця: залучив до протиправної діяльності ОСОБА_14 як постачальника наркотичних засобів та психотропних речовин; безпосередньо отримував від ОСОБА_13 наркотичні засоби та психотропні речовини для подальшого їх збуту; за допомогою необхідного обладнання для здійснення незаконної діяльності по збуту наркотиків, а саме для їх зважування, розфасовування та сортування (електронні ваги, зіп-пакети, папір тощо) фасував отримані від ОСОБА_13 наркотичні засоби та психотропні речовини та зберігав їх за місцем свого проживання; розподіляв наркотичні засоби та психотропні речовини між ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та інших невстановлених осіб, що не входили до організованої групи, для подальшого їх збуту; був відповідальний за збір та акумулювання грошових котів, отриманих від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою їх передачі ОСОБА_13 .

ОСОБА_13 як член організованої ОСОБА_11 групи виконував роль виконавця, забезпечуючи учасників злочинного угрупування необхідною кількістю наркотичних засобів та психотропних речовин для подальшого їх збуту.

ОСОБА_8 та ОСОБА_1, за дорученням ОСОБА_12 , виконували функції виконавців безпосередньо здійснювали збут наркотичних засобів та психотропних речовин наркозалежним особам.

Також, з метою конспірації своєї протиправної діяльності учасниками організованої групи використовувались різні номери мобільних телефонів та банківських карток.

Зокрема, у своїй злочинній діяльності для спілкування з потенційними покупцями наркотичних засобів та психотропних речовин, а також зв`язку між членами організованої групи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_1 використовували наступні номери мобільних телефонів: оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл»: НОМЕР_1 ; оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна»: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; а для отримання грошових коштів від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин наступні банківські картки: імітовану банком АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з номером: НОМЕР_5 ; імітовану банком АТ «А-Банк» з номером: НОМЕР_6 ; імітовану банком АТ «ТАСКОМБАНК» з номером: 106599.

Кошти, отримані від незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, за вказівками ОСОБА_12 , як організатора, розподілялись між всіма членами групи наступним чином.

Після отримання грошових коштів від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин ОСОБА_9 розподіляв їх між всіма учасниками створеної та керованої ним групи, також частина коштів використовувалась членами організованої групи для придбання наркотичних засобів та психотропних речовин, а також частина грошових коштів, отриманих від незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин використовувалась членами організованої групи для забезпечення функціонування групи, придбання засобів зв`язку, обладнання для зважування наркотиків тощо (ваги, мобільні телефони та інше), а також вирішення побутових потреб.

Таким чином, протягом тривалого часу, починаючи з квітня 2023 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та інші невстановлені особи скоїли ряд умисних злочинів, пов`язаних з незаконним обігом особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин, за таких обставин.

В невстановлений час, але не пізніше 08.06.2024 року, ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, діючи відповідно визначеної йому ОСОБА_11 ролі в організованій групі, та на виконання плану протиправної діяльності передав члену організованої групи ОСОБА_10 невстановлену кількість наркотичного засобу канабісу.

ОСОБА_10 , в свою чергу, отримавши від ОСОБА_13 наркотичний засіб канабіс, переніс їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де розфасував відповідно до вказівок організатора ОСОБА_12 , та став зберігати для подальшої передачі ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та іншим невстановленим особам, що не входили до організованої групи, з метою подальшого збуту. Надалі, в невстановлений час, але не пізніше 08.06.2024 року, ОСОБА_10 , діючи відповідно до відведеної йому організатором ОСОБА_11 ролі, при невстановлених обставинах передав ОСОБА_8 заздалегідь визначену ОСОБА_11 кількість наркотичного засобу канабісу, для подальшого збуту. Отримавши від ОСОБА_10 наркотичний засіб канабіс, ОСОБА_8 переніс його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де став зберігати з метою збуту.

В подальшому, 08.06.2024 року, о 18:25 год., ОСОБА_1, який діяв на підставі постанови про проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки, зустрівся із ОСОБА_8 в приміщенні другого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де придбав у останнього наркотичний засіб канабіс, та передав грошові кошти в сумі 800 грн. як плату за нього.

Отримавши від ОСОБА_8 наркотичний засіб канабіс, ОСОБА_1 відразу в присутності понятих добровільно видав їх співробітникам правоохоронних органів.

У ході досудового розслідування встановлено, що видана ОСОБА_1 речовина рослинного походження темно-зеленого кольору масами 1,98г та 0,77г є наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в висушеному стані становить 1,79г та 0,70г відповідно.

Грошові кошти, отримані від ОСОБА_1, ОСОБА_8 передав ОСОБА_10 , та в подальшому частину з них організатором ОСОБА_11 розподілено між учасниками організованої ним групи, а іншу частину ОСОБА_10 передав ОСОБА_13 як оплату за поставлений останнім наркотичний засіб канабіс.

З оскарженої ухвали та матеріалів судового провадження вбачається, що 25.07.2024 року ОСОБА_8 затримано в порядку п.6 ч.1 ст.615 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру за ч.2 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 26.07.2024 частково задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 вересня 2024 року, з можливістю внесення застави в розмірі 1514000 грн.

30.08.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру за ч.3 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинені організованою групою.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2024 року задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 15.11.2024 року, із можливістю внесення застави на умовах визначених в ухвалі Київського районного суду м.Одеси від 26.07.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2024 року частково задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09.01.2025 року, та зменшено розмір застави до 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1362600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2024 року продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0000269 від 14.04.2023 року до 25.01.2025 року.

02.01.2025 року старший слідчий ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 за погодженням із прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_16 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування до 25.01.2025 року.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та існуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Також слідчий посилається на те, що у кримінальному провадженні необхідно здійснити ряд слідчих процесуальних дій, які неможливо вчинити до закінчення попередньої ухвали слідчого судді про тримання підозрюваного під вартою, зокрема провести детальний аналіз інформації, отриманої під час здійснення тимчасового доступу до речей та документів, які місять охоронювану законом таємницю; отримати висновки експертиз; вирішити питання щодо повідомлення про нову підозру підозрюваним; встановити всіх причетних осіб до злочину; а також виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.01.2025 року, із визначенням застави - 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1211200 грн., із покладенням обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та існування ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу та звільнити підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти.

Захисники вказують, що ризики, які існували на початку досудового розслідування, втратили свою актуальність та наданий час відсутні. Слідчим суддею не враховано обставини кримінального провадження, а саме те, що в структурі організованої групи підозрюваний займав найнижче положення виконавця та підозрюється лише в одному епізоді.

Крім того, захисники вказали про непомірність визначеного розміру застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Апеляційний розгляд проведено також за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги в присутності підозрюваного не заявлялось.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; здійснити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту в частині зменшення та відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.

Обставини даного кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, на думку колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, останній зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та він продовжує існувати.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про те, що станом на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення зазначених кримінальних правопорушень, та ОСОБА_8 , перебуваючи не під вартою, матиме можливість підтримувати зв`язок із такими особами, тим самим сприяти їх переховуванню від органів досудового розслідування та, як наслідок, ухилитися від кримінальної відповідальності за вчиненні ними кримінальні правопорушення. Окрім того, підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також невиконання обов`язків шляхом неявки, у разі необхідності до слідчого, слідчого судді та суду.

Доводи захисників про те, що ризики у кримінальному провадженні зменшились, а частина з них взагалі перестала існувати, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки наразі таких обставин не встановлено.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Також слідчим суддею враховано доводи прокурора пронеможливість закінчення досудового розслідування до завершення строку дії попередньої ухвали, у зв`язку із необхідністю: проведення допиту свідків, показання яких мають суттєве значення для доказування у вказаному кримінальному провадженні; здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, та перебувають у володінні банківських установ, операторів мобільного зв`язку, та проведення їх детального аналізу; отримання висновків призначених експертиз матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів»; скасування грифу таємності клопотань на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також відповідних ухвал про дозвіл на їх проведення та протоколів за результатами проведення; після зняття грифу таємності з протоколів, складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, призначення та отримання висновків експертиз відео- та звукозапису за експертною спеціальністю 7.2 «Дослідження диктора за фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів та середовищ» та судової лінгвістичної (семантико-текстуальної); за результатами оцінки зібраних під час досудового розслідування доказів вирішення питання щодо повідомлення про нову підозру ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 ; встановлення всіх осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів, та їх місце перебування, вирішення питання щодо повідомлення їм про підозру; виконання вимог ст.ст. 290, 291 КПК, зокрема надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваним та їх захисникам, складення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Тобто зазначені процесуальні дії безпосередньо стосуються обставин кримінального правопорушення та спрямовані на їх повне та всебічне з?ясування, їх обсяг є суттєвим та сторона обвинувачення об`єктивно потребуватиме значного часу для їх проведення.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , слідчий суддя на законних підставах застосував заставу - 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 1211200 грн., при цьому зменшивши її розмір в порівнянні з попереднім.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави вищій, ніж у зазначених межах, у виключних випадках.

На підставі аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також зауважити на виключності такого випадку.

У даному кримінальному провадженні виключність випадку полягає в тому, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, який пов`язаний з незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичного засобу, вчинених організованою групою. Дана категорія злочинів має підвищену небезпеку, тому загальновідомим залишається факт можливості призначення за вироком суду дуже суворого покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що не може не розуміти підозрюваний, тому ризик переховування, навіть з втратою застави у меншому розмірі, залишається дуже великим, що не може не враховуватися при прийнятті рішення.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, слід констатувати, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Також колегія суддів звертає увагу, що Європейським судом з прав людини визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та предмет кримінального правопорушення (справа «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) від 25.04.2000 року).

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням даних про особу підозрюваного, а також правової кваліфікації злочину, що інкримінується підозрюваному та конкретних обставин справи, слідчий суддя на законних підставах визначив заставу у виключному розмірі.

При цьому, колегія суддів, оцінюючи доводи сторони захисту щодо непомірності розміру застави, зауважує, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні особливо тяжкого злочину, а також особи підозрюваного, визначений розмір застави, на даній стадії кримінального провадження, є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисників про невірне визначення слідчим суддею розміру застави та її непомірність для підозрюваного, з посиланням на те, що в структурі організованої групи підозрюваний ОСОБА_8 займав найнижче положення виконавця та підозрюється лише в одному епізоді злочинної діяльності групи осіб, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані обставини мають враховуватися при призначенні покарання, у разі визнання особи винуватою та засудження за вчинення злочину, однак не є вирішальними при визначені розміру застави підозрюваному.

З огляду на наведене, враховуючи обставини даного кримінального провадження, а саме: тяжкість злочину та особу підозрюваного, існує виключний випадок, за якого у разі призначення меншого розміру застави, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисників про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисників підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.01.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000269 від 14.04.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4