Справа 688/1618/25
№ 1-кп/688/154/25
Вирок

Іменем України

02 травня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі засідань у м.Шепетівка кримінальне провадження №0002037 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

встановив:

Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

07 грудня 2024 року близько 02 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , рухаючись ним зі швидкістю близько 90 км/год, на 254 км + 490 м автодороги Н-25 сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів», зі сторони м. Хмельницький в напрямку м.Шепетівка Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 2.9. а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), неподалік м. Шепетівка Хмельницької області, не вибрав безпечної для руху швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, проявив неуважність, відволікся від керування вказаним вище автомобілем на переключання музики, внаслідок чого не стежив за дорожньою обстановкою, допустив зміну напрямку руху керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де на лівому по ходу руху узбіччі допустив зіткнення з металевим відбійником, як наслідок виїхав за межі проїжджої частини дороги у лівий по ходу руху кювет, зупинившись в придорожній захисній лісосмузі.

Вказаними діями ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б), 2.9.(а), 10.1,12.1 Правил дорожнього руху, які вимагають:

1. Загальні положення:

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій

зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

п.2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

10. Початок руху та зміна його напрямку

п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

12.Швидкість руху

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tiguan» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломом правої виличної кістки лицевого черепа, переломами стінок правої гайморової пазухи та кісток носа із забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, правобічною навколоочною гематомою і раною верхньої повіки правого ока, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння і в клінічному перебігу.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущені водієм автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відомості про укладену угоду

01 травня 2025 року між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 була укладена угода про примирення відповідно до вимог ст. 471 КПК України.

Згідно з цією угодою потерпілі та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України, істотних для цього кримінального провадження обставин, а також на призначення міри покарання, яку має понести обвинувачений ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грнз позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам закону і ухваленні вироку, положення закону, якими суд керувався

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, вчинений з необережності. Обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, вказав, що повністю відшкодував їм заподіяну шкоду.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_4 в підготовочму судовому засіданні пояснила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, і просила суд затвердити означену угоду. Вважає, що умови угоди, в тому числі щодо узгодженої міри покарання не суперечать вимогам суспільства.

Потерпіла ОСОБА_5 в підготовочму судовому засіданні пояснила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, і просила суд затвердити означену угоду.

Представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в підготовочому судовому засіданні пояснив, що сторони угоди врахували наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування шкоди, а також відсутність тяжких наслідків. А тому просив суд затвердити угоду про примирення між потерпілими та обвинуваченим, пояснивши, що така укладена в його присутності, наслідки її укладення та затвердження судом він потерпілій ОСОБА_5 роз`яснив.

Захисник ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення між потерпілими та обвинуваченим, пояснивши, що така укладена в його присутності, наслідки її укладення та затвердження судом він обвинуваченому роз`яснив.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про примирення заперечив, вважав, що узгоджене сторонами угоди покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, а саме особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, яке буде достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з огляду на це просив відмовити у затвердженні вказаної угоди.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм статей 469, 474 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, відповідає загальним засадам призначення покарання, міра покарання, узгоджена потерпілими та обвинуваченим, визначена із застосуванням ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Вказане узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2018 року (справа № 756/11661/17), згідно з якою при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення. Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом і у постанові від 10 квітня 2025 року у справі №756/2340/23 провадження № 51-4436км24.

Відомості, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, неодружений, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу не призивався, має відстрочку від призову під час мобілізації до 05.11.2025, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, що підтверджується характеристикою Судилківської сільської ради, за місцем попередньої роботи на посаді машиніста-кочегара котельні військової частини НОМЕР_2 КЕВ м. Хмельницький також характеризується з позитивної сторони, що підтверджується службовою характеристикою, не знаходиться під динамічним спостереженням у лікарів психіатра, нарколога, офтальмолога у КНП "Шепетівська багатопрофільна лікарня", спроможний виконати узгоджене сторонами покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно положень ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Суд бере до уваги таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, попросив вибачення та відшкодував шкоду потерпілим у повному обсязі, вони його пробачили. Саме ці обставини, на думку суду, є підставою для прийняття рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Також суд враховує характер кримінального правопорушення, характер і ступінь тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_4 , відсутність тілесних ушкоджень в ОСОБА_5 (для кваліфікації), відсутність тяжких наслідків, необережну форму вини, поведінку обвинуваченого, який вжив заходів щодо повного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно.

Враховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілих, які стали ініціаторами угоди про примирення та узгодили між собою таку міру покарання, яка, на їх переконання, не є занадто м`якою чи такою, що суперечить інтересам суспільства, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим та призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грнз позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що умови угоди не порушують жодних прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, узгоджене сторонами покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, підлягають скасуванню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

З огляду на призначене покарання, підстав для застосування запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 469, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення, укладену 01 травня 2025 року між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 не застосовувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер « НОМЕР_3 », коричневого кольору, 2013 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_5 та зберігається на території спеціального майданчику для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту по вул. Старокостянтинівське шосе, 31, в м. Шепетівка повернути власнику ОСОБА_5 , скасувавши його арешт накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2024 року;

- DVD-R диски з відеозаписами ємністю по 4,7 Gb, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення судової інженерно-технічної експертизи № СЕ-19/123-24/14713-ІТ від 26 грудня 2024 року в сумі 3183 гривні 60 копійок, судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/123-25/4666-ІТ від 27 березня 2025 року в сумі 1591 гривня 80 копійок, судової транспортно-товарознавчої експертизи №138/25-26 від 03 березня 2025 року в сумі 15266 гривень 88 копійок, а всього 20042 (двадцять тисяч сорок дві) гривні 28 копійок.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_9