УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 185/8892/23

провадження № 51-515 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2025 року щодо неї.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй майна. Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2025 року вирок суду першої інстанції змінено в частині призначеного ОСОБА_4 покарання. Виключено із резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді конфіскації всього належного їй майна. У решті вирок залишено без зміни.

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій не погоджувалася з вказаними судовими рішеннями та порушувала питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Разом з тим, ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду

від 11 лютого 2025 року касаційну скаргу засудженої залишено без руху у зв`язку

з її невідповідністю вимогам пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 5 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

Так, засуджена не наводила конкретних порушень закону, допущених судами при постановленні оскаржених вироку і ухвали, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для їх скасування.

Сформульовані в касаційній скарзі вимоги були неповними та не узгоджувалися зі ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Крім того, всупереч вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано належної копії оскарженого вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року.

Вказані обставини у своїй сукупності перешкодили суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

При цьому особа, яка подала касаційну скаргу, повідомлялась про те, що у разі невиконання вимог суду, скаргу їй буде повернуто.

Мотиви Суду

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, Суд дійшов висновку,

що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Як убачається з розписки, яка надійшла на адресу Верховного Суду, копію ухвали від 11 лютого 2025 року засуджена ОСОБА_4 отримала 13 березня 2025 року.

Проте засудженою не усунуто недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху,

в установлений строк. Нової касаційної скарги від неї до Суду не надходило.

Зважаючи на наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Положеннями ч. 4 ст. 429 КПК України визначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.

З цих підстав Суд постановив:

Повернути засудженій ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2025 року щодо неї з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3