Справа № 531/1816/22
Провадження № 1-кп/553/532/2024
У Х В А Л А

Іменем України

30.12.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ленінського районного суду міста Полтави кримінальне провадження № 0000247 від 08.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка, Карлівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта базова середня, розлучений, інвалідність не встановлена, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17 серпня 2020 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 310 , ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до двох років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;

- 06 вересня 2022 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 126-1 КК України, з застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, до трьох років обмеження волі;

? у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 21.12.2023 на розгляд до Ленінського районного суду м.Полтави з Полтавського апеляційного суду 21.12.2023 надійшли матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000247 від 08.11.2022, № 0000385 від 15.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою від 21.12.2023 призначено підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою від 22.12.2023 призначено судовий розгляд в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000247 від 08.11.2022, № 0000385 від 15.06.2023.

Ухвалою суду від 16.09.2024 задоволено клопотання захисника про закриття кримінального провадження № 0000385 від 15.06.2023 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та постановлено: об`єднане кримінальне провадження, а саме: кримінальне провадження № 0000385 від 15.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом від 06.06.2023 та за епізодом від 14.06.2023 - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Продовжити розгляд кримінального провадження № 0000247 від 08.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.

Прокурор 24.12.2024 звернувся до суду з письмовим клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, з визначенням застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.: 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які встановлені в ході досудового розслідування, не зменшились та продовжують існувати, а саме:

- обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, може ухилитися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєний злочин. ОСОБА_5 раніше переховувався від органів досудового розслідування в рамках розслідування кримінального провадження № 0000385 від 15.06.2023, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, а судом надавався дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд не завершено, а тому ОСОБА_5 може вчиняти тиск на свідків, що може призвести до зміни ними показань;

- обвинувачений може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий та знову вчинив кримінальні правопорушення в період дії воєнного стану, після засудження до обмеження волі, яке слід відбувати реально, що свідчить про свідоме нехтування нормами моралі, в т.ч. ігнорування можливості щодо шляху виправлення. ОСОБА_5 не має постійного джерела прибутку, засобів для нормального існування та задоволення базових потреб, що також підтверджує можливість вчинення інших злочинів.

На переконання прокурора, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам. Матеріали в обґрунтування клопотання надані суду при вирішенні попереднього клопотання щодо продовження застосування запобіжного заходу.

Копія вказаного клопотання завчасно до судового засідання вручена обвинуваченому та захиснику.

В судовому засіданні 30.12.2024 прокурор підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, вважав, що ризики зазначені в клопотанні, стороною обвинувачення не доведені, на підтвердження викладених обставин та існування вказаних ризиків не надано жодного доказу. Просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби та надав письмове заперечення на клопотання прокурора.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, підтримав заперечення та клопотання захисника та зазначив, що намірів переховуватися від суду та впливати на учасників кримінального провадження не має. Також вказав, що обвинувачення за ч. 2 ст. 310 КК України не підтверджується наданими прокурором доказами.

Прокурор щодо клопотання сторони захисту заперечував, просив задовольнити клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 15 години 00 хвилин 22 грудня 2023 року, із визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі 80 520,00 грн. (ухвала слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області ОСОБА_6 від 23.10.2023 (справа № 531/2515/23, провадження № 1- кс/531/782/23).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.12.2023 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 19 лютого 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2024 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 12 квітня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.04.2024 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 07 червня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.06.2024 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 01 серпня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25.07.2024 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 22 вересня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.09.2024 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 16 листопада 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.11.2024 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 06 січня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений на даний час утримується під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно пункту 1 "с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що зменшилися ризики, передбачені ст.177 КПК України, або змінилися обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які існували під час застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено

Під час розгляду вказаного питання судом вивчена можливість щодо не продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою та обрання менш суворого запобіжного заходу.

Суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: п.1) - переховування від суду; п.3) - незаконний вплив на свідків; п.5) вчинення іншого кримінального правопорушення, про наявність яких вказує прокурор, поясненнями обвинуваченого не спростовуються, та суд погоджується з їх існуванням.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих, свідків та дослідження їх судом.

Так, на даний час не всі свідки заявлені стороною обвинувачення допитані.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» від 04.10.2005 року, заява № 9190/03, § 58) зазначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. (п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України).

ОСОБА_5 раніше переховувався від органів досудового розслідування в рамках розслідування кримінального провадження № 0000385 від 15.06.2023, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, а судом надавався дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

06 вересня 2022 року вироком Карлівського районного суду Полтавської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 126-1 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, до трьох років обмеження волі. Вирок не виконано, покарання обвинуваченим не відбуто.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, покарання за вироком від 06.09.2022 не відбуто, був оголошений у розшук, неодружений та не має стійких соціальних зв`язків, до арешту офіційно не був працевлаштованим та постійного джерела доходу не мав, ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, вік, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан та оцінюючи встановлені обставини у сукупності вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції, на переконання суду, не свідчить безперечно про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих йому діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Зважаючи на вищевикладене, з огляду на конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, суспільну небезпечність діяння обвинуваченого, враховуючи тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, суд відхиляє посилання сторони захисту про доцільність застосовування інших більш м`яких запобіжних заходів та зазначає, що наразі дієво забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, звертає увагу, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, така обставина як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання щодо винуватості особи.

Надання оцінки доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Так, оцінку доводам обвинуваченого щодо недоведеності обвинувачення за ч.2 ст. 310 КК України на даній стадії процесу суд не надає, оцінка доказів здійснюється судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Відсутні правові підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає, а обвинуваченому необхідно продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує строк тримання під вартою на 60 діб.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України суд визначає обвинуваченому заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі 90 840, 00 грн. (30*3028,00) та є достатнім розміром застави для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.:177, 178, 182, 183, 197, 199, 331, 369-372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, до 27 лютого 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок.

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та покласти на нього наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності).

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на спеціальний рахунок, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого по даному кримінальному провадженню застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків, застава звертається в дохід Державного бюджету України та може бути застосовано інший запобіжний захід.

Строк дії ухвали визначити до 27 лютого 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Полтавського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30.12.2024.

Головуючий: суддя ОСОБА_1