Справа№ 938/1101/24
Судове провадження № 1-кп/938/139/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000076 від 07.07.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, утриманців немає, згідно ст. 89 КК України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

потерпілої ОСОБА_7 ;

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_3 спричинив умисле легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 , 06.07.2024 близько 12:00 годин, перебуваючи на відкритій місцевості, неподалік домогосподарства ОСОБА_7 , яке розміщене в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, через розподіл земельних меж, вступив із ОСОБА_7 , в словесний конфлікт, під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів тупою частиною сокири, яку тримав у руках в область тулуба та ніг потерпілої ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синців і саден грудної клітки справа, лівого стегна, лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 12.08.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , спричинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України визнав частково. Суду показав, що 06.07.2024 ближче до обіду, він побачив, як потерпіла ОСОБА_7 розбирає пліт на його земельній ділянці, та підійшов до неї спитати навіщо вона це робить. У відповідь вона сказала йому, що пліт має стояти по іншому, оскільки там є дорога, та на тому місці має бути душка (ворота). Однак на його думку, дороги там немає, тому він сказав їй, щоб вона поклала пліт на місце. В той же час, ОСОБА_7 сказала йому, що так, як він хоче, не буде, та замахнулась до нього сокирою, однак він забрав сокиру у неї з рук, та двічі вдарив ручкою від сокири по нозі ОСОБА_7 , після чого залишив сокиру на місці події та пішов додому. Вважає, що він захищався, однак те, що вдарив потерпілу, вважає неправильним, та готовий понести покарання. Просить суворо не карати.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що 06.07.2024 разом із двома онуками пішла на дорогу, яка проходить між земельними ділянками обвинуваченого, та знаходиться одразу за її господарством, щоб почистити цю дорогу від диких дерев, які на ній поросли, а саме зрубати їх сокирою, яку взяла з дому. Старшу онуку, яка була із нею, вкусила оса, та вона пішла додому, а менша, якій 7 років, залишилась із нею. Також зазначила, що вона відсунула належний ОСОБА_3 пліт, а саме від`єднала лати від одного із стовпів та вийняла один стовп, оскільки такий був розміщений по середині дороги, яка веде до її господарства. В цей час, ОСОБА_3 косив траву у сусідів, та побачивши її, прибіг до неї із своєю сокирою і почав кричати до неї, ображати її словесно. Вона свою сокиру кинула під пліт, та просила його, щоб він не кричав, оскільки із нею маленька дитина та він перелякає її, однак ОСОБА_8 продовжував кричати на неї та ображати її, та вдарив її кілька разів обухом сокири (тупою частиною сокири) по ногах та по тілу, від чого вона впала на землю. Після цього ОСОБА_8 пішов з місця події. Вона піднялась із землі та разом із онукою також пішла додому, де до неї зателефонував син, якому вона все розповіла. Після цього, знайомий її сина відвіз її у лікарню, а вже там викликали поліцію;

- висновком експерта №66 від 12.08.2024 (а.с.36), відповідно до якого на підставі проведеної судово-медичної експертизи у громадянки ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців і саден грудної клітки справа, лівого стегна, лівої гомілки, які утворились від дії тупого твердого предмета (не менше трьох ударів), яким може бути (тупа частина сокири), та які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Термін утворення тілесних ушкоджень, відповідає терміну вказаному обстежуваною. Вказані тілесні ушкодження не могли утворитись при одномоментному падінні з висоти власного росту.

Дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі, та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він спричинив потерпілій ОСОБА_7 умисне легке тілесне ушкодження.

Показанням обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що його дії були спрямовані на захист від потерпілої, суд надає критичну оцінку, оскільки зазначені показання спростовуються показаннями потерпілої та не підтверджені жодними доказами.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду.

Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляд справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

ОСОБА_3 згідно ст.89 КК України, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а саме, що він згідно ст.89 КК України, раніше не судимий, частково визнав вину, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, обставини які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції статті.

На думку суду, саме таке покарання, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду основного покарання, суд не вбачає.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок ( вісімсот п`ятдесят гривень нуль копійок).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_9