1Справа № 335/1001/25 1-кс/335/664/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000008 від 28.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000008 від 28.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008 від 28.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

31.01.2025 проведено обшук автомобіля Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 , в ході якого було виявлено та вилучено, окрім іншого майна: військовий квиток НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 .

31.01.2025 ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

05.02.2025 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було задоволено клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, в тому числі на військовий квиток НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 .

У клопотання заявник зазначає, що наразі відпали потреби в арешті вилученого майна, оскільки з часу вилучення та арешту майна ОСОБА_8 пройшов значний час, отже слідчий мав можливість оглянути вилучені речі, тому вважає, що потреби утримувати у органу досудового розслідування зазначеного військового квитка не має, оскільки останній не має ніякого доказового значення в рамках кримінального провадження та його можливо повернути без шкоди для кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав.

Слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до змісту клопотання, заявник вважає, що необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна вже відпала.

Із вказаної вище ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на вказане майно накладений з метою збереження речових доказів.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З викладених вище норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.

Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Після вилучення та арешту майна військовий квиток ОСОБА_5 мав бути перевірений органом досудового розслідування, з метою встановлення наявності чи відсутності того, що він має значення для кримінального провадження та в подальшому використовуватись як доказ.

Під час судового розгляду клопотання стороною обвинувачення не надано доказів, що вилучений вказаний вище військовий квиток може бути використаний, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч. 3 ст. 368 КК України. Не надані докази направлення такого документа на експертне дослідження, а також не надано даних, що вказаний документ оглянутий слідчим.

Отже, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених в ході розгляду клопотання, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів на даному етапі не виправдовує подальшого утримання органом досудового розслідування вилученого військового квитка, що належить ОСОБА_5 з урахуванням спливу тривалого часу після вилучення та арешту такого майна.

Слідчий не навів аргументів щодо необхідності подальшого збереження арешту на таке майно, а також, що такий арешт є необхідним для подальшого проведення експертного дослідження, або такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що органом досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження 31.01.2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

Зі змісту підозри випливає, що ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом, направленим на одержання за попередньою змовою групою осіб неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь якої дії з використанням наданого їй службового становища, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у сумі 1500 доларів США для себе та невстановленої в ході досудового розслідування службової особи ІНФОРМАЦІЯ_1 (що на момент вчинення кримінального правопорушення відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України становить 62 841 гривень 50 копійок), за видачу ОСОБА_9 військово-облікового документу.

Так, як випливає із вищезазначеного, на даний час триває досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України.

Диспозиція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

В даному ж випадку, із матеріалів кримінального провадження убачається, що предметом злочину є неправомірна вигода.

В свою чергу, ОСОБА_5 не є підозрюваною у провадженні.

Як слідує з обставин справи, вказаний військовий квиток має відмітку про зняття з військового обліку особи ще 21.06.2022 року.

Фактів складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, зокрема вказаного військового квитка, та проведення досудового розслідування за даним фактом матеріали клопотання не містять, та слідчим такі докази не надані.

Відтак, військовий квиток ОСОБА_5 не є об`єктом даного кримінального провадження і не є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим не було доведено про існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна на час вирішення клопотання.

Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення не наведено додаткових аргументів щодо можливості проведення слідчих дій з використанням вилученого майна, тому з урахуванням позиції сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до висновку, що доказового значення у кримінальному провадженні вилучений військовий квиток не має, а сторона обвинувачення мала достатньо часу для його огляду та копіювання необхідної інформації.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши зміст фабули кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування якого накладено арешт на майно, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для скасування арешту.

Керуючись ст.ст. 2, 94, 98, 131, 132, 170-173, 174, 219, 284, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000008 від 28.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.

Скасувати арешт з військового квитка НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05.02.2025 року у справі № 335/1001/25 провадження 1-кс/335/471/2025.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.02.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1