Справа № 575/996/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2025 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в колегіальному складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника ОСОБА_7

представниці потерпілих ОСОБА_8

з фіксацією розгляду справи підсистемою «ВКЗ», розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження № 0000389 від 15.06.2023 відносно

ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,6 ст. 152 КК України,-

встановила:

На розгляді в Охтирському міськрайонному суді Сумської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні обвинувачений, під час надання показань суду, висловлювався не чітко, поводився неадекватно, скаржився на втрату пам`яті, затьмарення свідомості, постійний головний біль.

Захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 висловила сумніви щодо належного психічного стану обвинуваченого, який має загальне ураження організму, отримане внаслідок перенесених контузій.

Представниця потерпілих у судовому засіданні також вважала стан обвинуваче6ного неадекватним.

Прокурор вважав дії обвинуваченого такими, що спрямовані на затягування розгляду справи та уникнення кримінальної відповідальності.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень Конституції України та рішень ЄСПЛ «Де Вілде, Оомс і Версип проти Бельгії», «Реквеньї проти Угорщини» обмеження прав і свобод людини визнається допустимим якщо вони здійснені згідно з чинним законодавством і відповідають правилу збереження основного змісту прав і свобод.

За ст.19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Зі змісту ч.1 ст. 332 КПК України вбачається, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Зі змісту ч. 2 ст. 242 КПК України слідує, що проведення експертизи є обов`язковим для визначення психічного стану підозрюваного, обвинуваченого, за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 КПК України у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або в обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними призначення експертизи є обов`язковим. У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час судового провадження ухвалою суду.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена презумпція психічного здоров`я, а тому кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини у справі «G.v.France», «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» 30.05.1997 № 8 судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.

Згідно з п.1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

В п. 5 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.10.2001 № 397 експертиза може проводитись амбулаторно.

Діючим процесуальним законодавством не визначено чітких положень, згідно яких необхідно призначити тільки стаціонарну експертизу або тільки амбулаторну експертизу. Необхідність здійснення тривалого спостереження в умовах судово-психіатричного стаціонару та дослідження особи до компетенції судово-слідчих органів не входить, а є прерогативою суто експерта-психіатра.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 509 КПК України сформульовано загальні обставини, за наявності яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані залучити експерта для проведення психіатричної експертизи. Тобто у частині 1 цієї статті вид цієї психіатричної експертизи не зазначається. Водночас відокремлення у частині 2 цієї статті додаткової підстави для призначення стаціонарної експертизи-необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи дозволяє зробити висновок про те, що у частині 1 цієї статті йдеться саме про амбулаторну психіатричну експертизу. Тому, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, слідчий суддя, прокурор, слідчий мають керуватись висновком амбулаторної експертизи про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи.

Наказом МОЗ «Про затвердження порядку проведення судово-психіатричної експертизи» від 08.05.2018 № 865 встановлено, що судово-психіатричні експертизи проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України.

З огляду на викладене, враховуючи правову кваліфікацію суспільно-небезпечних діянь, що інкримінуються ОСОБА_6 , а також проміжок часу, який пройшов з моменту проведення попередньої судово-психіатричної експертизи обвинуваченого, беручи до уваги скарги обвинуваченого на головний біль, втрату пам`яті та затьмарення свідомості, а також його неадекватну поведінку у судовому засіданні, зокрема, надання суперечливих, не логічних показань, неможливості формування чітких відповідей на поставлені учасниками справи та судом питання, колегія суддів вважає наявними підстави для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме визначення психічного, психологічного стану обвинуваченого: його осудності чи неосудності, відношення до обставин вчиненого, сприйняття реально факторів, які були передумовою для вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 242-245, 332, 369-372КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Призначити у справі повторну амбулаторну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручити експертам Сумської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (м. Суми, пр. Михайла Лушпи, 54), попередивши експертів про кримінальнувідповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України.

На вирішення експертів поставити наступні питання:

-Чи страждав обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення, будь-яким психічним захворюванням чи короткочасним психічним розладом здоров`я, якщо так то яким саме, та чи міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час вчинення правопорушення?

-Чи страждає обвинувачений ОСОБА_6 на даний час будь-яким психічним захворюванням чи короткочасним психічним розладом здоров`я, якщо так то яким саме, та чи може на даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними?

-Чи потребує обвинувачений ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру?

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16 січня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3