печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019, -

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (), в рамках кримінального провадження № 0001170 від 20.08.2019 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2024 у справі № 757/39077/24-к у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019.

В обґрунтування клопотання адвокат посилається на те, що вказаною ухвалою було накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування свердловинами № 10-к(р), № 13-р, що знаходяться в частині підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» ділянки «Нова Поляна» Полянського родовища, власником яких згідно спеціального дозволу на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року є ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» () та заборони службовим особам ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття», а також будь-яким іншим особам здійснювати видобування мінеральних вод із вказаних свердловин та заборони державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав та іншим уповноваженим на те суб?єктам вчиняти реєстраційні дії стосовно вищевказаних свердловин.

У клопотанні зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, а також він є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження, оскільки унеможливлює забезпечення виконання ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» договірних зобов?язань щодо надання санаторно-лікувальних послуг громадянам з використанням лікувальних вод, а також унеможливлює видобуток мінеральних вод, який здійснюється на законних підставах та забезпечує надходження коштів до бюджету.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Учасники кримінального провадження до судового засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Адвокат ОСОБА_3 направила на адресу суду заяву, згідно з якою розгляд справи просила проводити без її участі. Доводи клопотання підтримує в повному обсязі з урахуванням поданих додаткових пояснень, арешт просила скасувати.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні представника володільця майна та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 за ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 240, ч. 3 ст. 209 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини неналежного виконання Головою Фонду державного майна України своїх службових обов`язків та системне ігнорування вимог ст. ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» в частині відсутності належного контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна, передачі державного майна в оренду та користування, повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства, призвело до відчуження об`єктів нерухомості, які перебували в управлінні Федерації професійних спілок України (), ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (), ПрАТ «Укрпрофтур» () та є державною власністю.

Згідно обґрунтування сторони обвинувачення, заступник Голови Федерації професійних спілок України ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб з числа посадових осіб Федерації професійних спілок України, ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», ПрАТ «Укрпрофтур», інших заснованих ними суб`єктів господарювання, а саме ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття», ТОВ «Санаторій «Квітка Полонини», ТОВ «Санаторій «Поляна» та іншими юридичними та фізичними особами зловживаючи владою, використовуючи посадові повноваження, завдаючи істотної шкоди державним інтересам, здійснюють незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а також перевищення встановлених лімітів видобування.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 30.08.2024, свердловини № 10-к(р), № 13-р, які розташовані в Закарпатській області, Мукачівському (Свалявському) районі, частині підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» ділянки «Нова Поляна» Полянського родовища, власником яких згідно спеціального дозволу на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року є ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2024 у справі № 757/39077/24-к як на речові докази накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, заборони службовим особам санаторію, а також будь-яким іншим особам здійснювати видобування мінеральних вод із свердловин № 10-к(р), № 13-р, в частині підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» ділянки «Нова Поляна» Полянського родовища, власником яких згідно спеціального дозволу на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року є ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» .

Цією ж ухвалою заборонено державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, окрім, як за відповідним зверненням Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ідентифікаційний код 41037901) та уповноважених ним осіб, вчиняти реєстраційні дії стосовно вищевказаних свердловин.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор вказав на те, що підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, свердловини № 10-к(р), № 13-р є доказом вчинення злочину, із врахуванням обставин, встановлених досудовим розслідуванням.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2024, задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, слідчий суддя виходив з того, що арешт необхідний з метою збереження речових доказів, оскільки належні ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» свердловини відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Водночас, накладений арешт в частині заборони користування та заборони службовим особам ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття», а також будь-яким іншим особам здійснювати видобування мінеральних вод із вказаних свердловин унеможливлює здійснення господарської діяльності ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття», оскільки останнє є власником спеціального дозволу на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року, відповідно видобуток мінеральних вод здійснюється на законних підставах, станом на даний час дозвіл на видобування не скасований, не зупинений в дії, діяльність з видобутку мінеральних вод забезпечує регулярне надходження податків до бюджету, а тому слідчий суддя вважає, що накладений арешт в цій частині є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження. Більше того, заборона службовим особам санаторію, а також будь-яким іншим особам здійснювати видобування мінеральних вод із свердловин № 10-к(р), № 13-р жодним чином не досягне мети накладення такого арешту, оскільки жодним чином не забезпечить збереження речових доказів.

У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Зважаючи на викладене, враховуючи встановлені судовим розглядом обставини того, що досудове розслідування триває, потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна не відпала, однак заявником доведено, що арешт в частині заборони користування та заборони службовим особам ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття», а також будь-яким іншим особам здійснювати видобування мінеральних вод із вказаних свердловин, враховуючи відсутність підстав, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України наразі не здатний забезпечити «справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, приходжу до висновку, що клопотання є таким, що підлягає частковому задоволенню, а арешт в цій частині скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 22, 26, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2024 у справі № 757/39077/24-к в частині заборони користування свердловинами № 10-к(р), № 13-р, що знаходяться в частині підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» ділянки «Нова Поляна» Полянського родовища, власником яких згідно спеціального дозволу на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року є ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» () та в частині заборони службовим особам ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» , а також будь-яким іншим особам здійснювати видобування мінеральних вод із свердловин № 10-к(р), № 13-р, частині підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» ділянки «Нова Поляна» Полянського родовища, власником яких згідно спеціального дозволу на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року є ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1