ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/192/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.365 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2024 року, якою звільнено ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000445 від 19.02.2014 - закрито, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасник бойових дій, працює охоронцем у ТОВ «Титан Групп ПЦО», на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду командира роти №1 СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області з спеціальним званням старшого лейтенанта міліції, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задоволено. Звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України від кримінальної відповідальності, на підставі пункту 4 частини 1 статті 49 КК України , у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000445 від 19.02.2014 відносно ОСОБА_8 , за дії, передбачені частиною 2 статті 365 КК України (у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011) - закрито. Згідно ухвали суду першої інстанції, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 , який згідно з наказом ГУ МВС України в Харківській області №186 о/с від 14.06.2013 займав посаду інспектора з професійної підготовки групи з кадрового забезпечення спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України в Харківській області, має спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію» та, будучи представником державного озброєного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Під час охорони громадського порядку ОСОБА_8 , відповідно до ч. 3 ст.18, примітки 1 до ст. 364 КК України в редакції Закону №3207-УІ від 07.04.2011 року із змінами, внесеними згідно з Законом №222-VII від 18.04.2013) є представником влади - працівником правоохоронного органу.

При цьому, ОСОБА_8 було достовірно відомо, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст.28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно зі ст.29 Конституції України кожна юдина має право на свободу та особисту недоторканість.

Також, відповідно до ч. 1 ст.25 Закону України «Про міліцію» інспектор професійної підготовки групи кадрового забезпечення СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , як працівник міліції в межах повноважень, наданих законодавством України, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Будучи наділеним від імені держави владою (правами та владними повноваженнями) працівника правоохоронного органу під час охорони громадського порядку у м. Харкові, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про міліцію», Статутом патрульно-постової служби міліції України, затвердженим наказом МВС України від 28.07.1994 року №404, п.18 посадових обов`язків інспектора з професійної підготовки групи з кадрового забезпечення СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області від 28.12.2013, старший лейтенант міліції ОСОБА_8 , 19 лютого 2014 року перевищив надану йому владу - умисно, явно вийшов за межі наданих йому прав та владних повноважень, свідомо порушуючи норми чинного законодавства.

Так, 19.02.2014 з 14:00 год. біля Академії внутрішніх військ МВС України за адресою: м. Харків, пл. Захисників України (кол. Повстання), буд. 3, проходив пікет, пов`язаний з недопущенням залученням курсантів Академії внутрішніх військ МВС України до подій, пов`язаних з розгоном демонстрантів руху «Євромайдан» в м. Києві, про який, координатором руху «Євромайдан-Харків» 19.02.2014 було повідомлено ГУМВС України в Харківській області.

19 лютого 2014 року близько 16:00 години інспектор з ПП ГКЗ СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 у складі групи із 43 працівників спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України в Харківській області, згідно із затвердженим керівництвом ХМУ ГУМВС України в Харківській області 19.02.2014 планом та відповідним рапортом на ім`я начальника ГУМВС України в Харківській області, був задіяний в охороні громадського порядку при проведенні масових заходів протесту громадян України біля Академії внутрішніх військ МВС України за адресою: м. Харків, пл. Захисників України (кол. Повстання), буд. 3.

При цьому, інспектор з ПП ГКЗ СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , отримав відповідно до журналу «Видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області» пристрій для відстрілу гумових куль - помповий карабін «Форт-500» та 60 патронів до нього, а також бронежилет «Ескорт-2».

Приблизно о 17 годині 08 хвилин 19.02.2014 СБСМ «Грифон» та БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області здійснили розгін демонстрантів від воріт Академії внутрішніх військ МВС України за адресою: м. Харків, пл. Захисників України (кол. Повстання), буд. 3.

Беручи участь у вказаному розгоні демонстрантів, 19 лютого 2014 року, приблизно о 17 годині 15 хвилин біля воріт Академії внутрішніх військ МВС України, діючи умисно на власний розсуд із мотивів неповаги до прав та законних інтересів громадян, ОСОБА_8 свідомо порушив норми його законодавства, встановлені межі застосування заходів фізичного впливу, передбачених ст.ст.12, 13 Закону України «Про міліцію», необґрунтовано застосував фізичне насильство до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав фізичного болю та образив особисту гідність потерпілого, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам вказаного громадянина України.

Так, під час розгону демонстрантів, втікаючи впав літній громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який брав участь у мирній акції протесту з метою висловлення своєї громадянської позиції, не мав при собі ніякої зброї чи заборонених предметів, при цьому не вчиняв жодних правопорушень, не чинив непокори чи спротиву законним діям працівників правоохоронних органів, а намагався уникнути сутички з міліцією і добровільно покинути місце проведення вказаного масового заходу.

При цьому, ОСОБА_9 , став наносити лежачому беззахисному ОСОБА_10 впродовж декількох хвилин удари ногами по спині і голові, при цьому потерпілий закрив руками голову, і удари в основному потрапляли по руках і спині, по голові потрапило 2-3 удари. При цьому потерпілому було пошкоджено ліву руку в області кисті - спричинено осколкового перелому нігтьової фаланги 2 пальця з розходженням відломків.

Потім інспектор з ПП ГКЗ СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , взяв ОСОБА_10 за комір і повів у бік воріт Академії внутрішніх військ МВС України ближче до КПП, обмежуючи право вказаного громадянина на вільне пересування. При цьому, коли ОСОБА_8 , який йшов позаду ліворуч та вів потерпілого, тримаючи за комір і відпускаючи його ненадовго, правою рукою вдарив потерпілого 3-4 рази в ділянку потилиці.

Надалі інспектор з ПП ГКЗ СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , продовжуючи свої умисні злочинні дії, довівши ОСОБА_10 до воріт академії, наніс потерпілому сильний удар правою ногою ззаду під коліна, від якого потерпілий ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на асфальт, а потім вимушений був підвестись на коліна та сісти на бордюр.

Після того, інспектор з ПП ГКЗ СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 повторно в грубій образливій формі спитав у потерпілого ОСОБА_10 про зміст його кишень, при цьому тримав його за комір, після чого вдарив його правою рукою в ділянку лівого вуха, стоячи ліворуч від ОСОБА_10 , нахилившись в його сторону.

Застосувавши заходи фізичного впливу до ОСОБА_10 , принизивши і завдавши останньому явну фізичну шкоду, старший лейтенант міліції ОСОБА_8 , порушуючи передбачені ч.4 ст.12 Закону України «Про міліцію» обов`язки, не забезпечив надання необхідної допомоги потерпілому в найкоротший строк.

При цьому, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що визначених ст.ст.12,13 Закону України «Про міліцію» правових підстав для застосування заходів фізичного впливу у нього немає, що ОСОБА_10 не чинить будь-який опір, і вказаних обставин позбавлений можливості здійснити втечу або заподіяти будь-кому шкоду, достовірно знаючи, що працівник правоохоронного органу має діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, реально оцінюючи обстановку, проявляючи свою зверхність та зухвалість, на очах у великої кількості тележурналістів та сторонніх громадян, підриваючи авторитет міліції, чим спричиняючи істотну шкоду державним та громадським інтересам, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, - перевищив владу - умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав та владних повноважень працівника правоохоронного органу під час виконання обов`язків з охорони громадського порядку, з мотивів неповаги до учасників акцій протесту та їх прав, грубо порушуючи вищевказані норми законодавства, безпідставно спричинив вказані удари громадянину ОСОБА_10 , що завдало фізичного болю останньому.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1324-с/14 від 05.08.2014 у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: закрита тупа травма лівої кисті вигляді застарілого консолідуючого осколкового перелому нігтьової фаланги 2-го пальця з розходженням відломків, який утворився від ударної травматичної дії тупим твердим предметом з місцем прикладання сили в ділянку перелому. Зазначена травма спричинила тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів, і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вказані незаконні дії ОСОБА_8 з тривалого побиття потерпілого були припинені лише після неодноразового рішучого втручання заступника командира БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_11 , який став очевидцем вказаних дій та фізично зупинив їх.

Внаслідок вищевказаних протиправних умисних дій інспектора з ПП СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_10 , що передбачені та гарантовані ст.ст. 3, 19, 28, 29 Конституції України; ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5, 7, 10, 12, 13, 20 Закону України «Про міліцію»; п.п. 1, 2, 3, 299, 301, 339 Статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом МВС України від 28.07.1994 року №404, оскільки за відсутності законних підстав потерпілий ОСОБА_10 офіційно у процесуальному порядку ніким не затримувався, і не притягався до жодного виду юридичної відповідальності: кримінальної, адміністративної чи цивільно-правової.

Крім того, інспектор з ПП ГКЗ СБСМ «Грифон» ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 допустив порушення п. 2.1. Розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС раїни №155 від 22.02.2012.

Вищевказаними умисними діями ОСОБА_8 вчинив перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, які завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним та громадським інтересам, яке супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, тобто кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 365 КК України у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011).

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК країни (у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, які завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним та громадським інтересам, яке супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 365 КК країни (у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), у зв`язку з закінченням строків давності, яке задоволено оскаржуваною ухвалою суду. Прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити, виключити з резолютивної частини ухвали посилання на: «Звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України від кримінальної відповідальності, на підставі пункту 4 частини 1 статті 49 КК України , у зв`язку із закінченням строків давності.», та викласти наступним чином: «Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України (у редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011).

В обгрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується. В ухвалі суду відсутнє обгрунтування того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення. Якщо судом не встановлено достатньо доказів, які б свідчили про вчинення особою кримінального правопорушення, він не може задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Зазначає, що під час судового розгляду судом вже було досліджено частину письмових доказів, допитано потерпілого, допитано двох свідків. Враховуючи це, суд міг задовольнити клопотання обвинуваченого лише за умови, що досліджених доказів було достатньо, щоб прийти до висновку, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. В іншому випадку, задоволення вказаного клопотання було передчасним. Таким чином, при прийнятті вказаного рішення, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Крім того, у судовому засіданні, в яке потерпілий не з`явився, було подане клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, однак суд не з`ясував думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, що суперечить вимогам частини 2 статті 288 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_10 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора шляхом надіслання смс-повідомлення на номер його мобільного телефона, яке доставлене абоненту, а також шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду апеляційної інстанції, яка була отримана адресатом. У призначений день та час, потерпілий ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не прибув, причин свого неприбуття не повідомляв, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не надсилав. Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_10 був належним чином повідомлений судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги прокурора за відсутності потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить змінити лише резолютивну частину оскаржуваної ухвали в частині необхідності вказівки на те, що ОСОБА_8 звільняється від кримінальної відповідальності саме за вчинення кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції виходить з того, що згідно з пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження. Відповідно до вимог частини 2 статті 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до положень частини 3 статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

11.04.2024 до суду першої інстанції від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшло клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 365 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження з цих підстав. У судове засідання 11.04.2024 потерпілий ОСОБА_10 не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що особисто розписався у розписці, клопотань потерпілого про відкладення розгляду справи, який був призначений на 11.04.2024, матеріали провадження не містять.

11.04.2024 суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників щодо можливості проведення судового засідання за відсутності потерпілого, які не заперечували проти цього, перейшов до вирішення заявленого обвинуваченим клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності. Суд апеляційної інстанції зауважує, що вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України не вимагає обов`язкової згоди на це потерпілого, думка якого з цього питання не є визначальною для застосування положень статті 49 КК України, тому розгляд клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності за відсутності належним чином повідомленого потерпілого не є тим істотним порушенням, яке перешкоджає застосуванню статті 49 КК України. Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Крім того, прокурор в апеляційній скарзі не заперечує того, що потерпілий вже неодноразово викладав письмово свою думку щодо закриття провадження у справі. Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання обвинуваченого, обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності. Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд міг задовольнити клопотання обвинуваченого лише за умови, що досліджених доказів було достатньо, щоб прийти до висновку, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. В іншому випадку, задоволення вказаного клопотання було передчасним. Проте така позиція прокурора є помилковою, оскільки в залежності від позиції підозрюваного чи обвинуваченого та за наявності підстав для закриття кримінального провадження, вимоги процесуального закону передбачають альтернативні варіанти щодо розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, законодавцем передбачено процесуальне право обвинуваченого відмовитися від закриття провадження та наполягати на дослідженні доказів у справі з метою встановити свою невинуватість. У такому випадку, судове провадження проводиться у загальному порядку і за результатами такого розгляду суд постановляє вирок: у разі недоведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення виправдувальний; у разі доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувальний, та звільняє таку особу від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК України. Тоді як заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на стадії судового розгляду передбачає, що обвинувачений фактично відмовляється від такої процедури, а закриття кримінального провадження з цих підстав не вказує про його невинуватість, тобто не реабілітує його за вчинені дії.

У даному провадженні, як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, обвинувачений у судовому засіданні заявив, що його позиція є добровільною, йому зрозумілі наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Суду апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив, що судом першої інстанції йому були роз`яснені наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України, що це є нереабілітуючою обставиною.

У постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.01.2025 у справі 758/8848/19 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно, зокрема від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Також при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень статті 49 КК від суду не вимагається встановлення факту, що певне правопорушення мало місце, чи факту вчинення конкретною особою певного кримінального правопорушення. Специфіка інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності саме й полягає в тому, що за наявності визначених у законі умов особа звільняється від такої відповідальності, а кримінальне провадження закривається, раніше від тієї стадії, коли вказані факти можуть та/чи мають бути належним чином встановлені, доведені, підтверджені. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказаною постановою Верховного Суду залишено без змін ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2023, якою звільнено особу, обвинувачену у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на постанову Верховного Суду у справі № 752/23954/18 від 17.02.2022, в мотивувальній частині якої надано оцінку доводам захисника з приводу формулювання резолютивної частини ухвали суду у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України. Зі змісту мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що колегія суддів вважала необгрунтованими доводи захисника про те, що резолютивна частина ухвали, в якій зазначено про звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, викладена неправильно. Разом з цим, у наведеній постанові Верховного Суду надана оцінка тим конкретним обставинам, на які посилався захисник у провадженні, що було предметом розгляду Верховного Суду. Вказана постанова не містить висновку про те, що резолютивна частина ухвали суду першої інстанції, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності, має містити лише конкретне формулювання, а саме: звільнити особу від кримінальної відповідальності саме за вчинення кримінального правопорушення. Оскаржуваною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закрито кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав, тому заміна формулювання у резолютивній частині ухвали, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі, на переконання суду апеляційної інстанції, не змінить правової природи та правових наслідків застосування інституту кримінального права, як звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2024 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: