ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/610/25 Справа № 191/2935/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000004 від 03 січня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 1111 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги, строком на 15 років, з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою та їй призначено покарання за добровільне зайняття громадянкою України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненого за наступних обставин.

Наприкінці травня 2022 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилося можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Старобільск Луганської області, маючи умисел на зайняття посади в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території м. Старобільська Луганської області та реалізуючи його, вступила у злочинну змову з представниками окупаційних військ російської федерації і так званої «луганської народної республіки» та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в незаконно створеному органі влади в м. Старобільськ Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодилась на вказану пропозицію та зайняла посаду «начальника відділу у справах сім 'ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки» (російською мовою в оригіналі «начальник отдела по делам семьи и детей управления образования администрации Старобільського района луганской народной республики»), тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора - «адміністрації Старобільського району луганської народної республіки», що діє на території Старобільського району Луганської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 1111 КК, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наводить доводи зміст яких зводиться до наступного. Зазначає, що злочин, передбачений ч. 5 ст. 1111 КК є умисним злочином. Під час судового розгляду справи не було встановлено, що ОСОБА_7 добровільно та умисно погодилася залишитись на тимчасово окупованій території та зайняти посаду в окупаційній владі. Жоден із допитаних свідків не зазначив, що ОСОБА_7 вчинила ці дії добровільно, а не через примус чи внаслідок загроз відносно себе чи близьких родичів. В матеріалах кримінального провадження немає жодного прямого доказу щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину.

Вважає, що під час судового розгляду не було здобуто об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки», а також здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади.

Зазначає, що мотивувальна частина обвинувального вироку не відповідає вимогам ст. 324, 334 КПК, яка повинна містити аналіз та оцінку всіх зібраних у справі доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Висновки суду щодо оцінки доказів викладаються у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття доказів, на яких ґрунтуються ці висновки і відхилення інших судом повинно бути мотивовано. Ці вимоги кримінально-процесуального закону, на думку захисника, суд виконав не в повній мірі.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити, вирок суду скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 1111 КК, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачена ОСОБА_7 повідомлена про час і дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, в порядку ч. 8 ст. 135, ч. 3 ст. 323 КПК, у зв`язку з чим прокурор та захисник просили проводити апеляційне провадження без участі обвинуваченої, оскільки дане кримінальне провадження здійснюється за процедурою (in absentia) в порядку спеціального судового розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з огляду на здійснення щодо нього спеціального судового провадження (in absentia).

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення та оскарженим вироком її визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК.

ОСОБА_7 неодноразово викликалась до органу досудового розслідування для проведення слідчих та розшукових дій про що опубліковані повістки в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті офісу Генерального прокурора (т. 2 а.с. 101-113, 135-142).

28 квітня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, повідомлення про що опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 28 квітня 2023 року № 85 (7483) та на сайті офісу Генерального прокурора, а також про виклик до слідчого (т. 2 а.с. 119-134).

Ухвалою слідчого судді від 17 травня 2023 року ОСОБА_7 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

20 червня 2023 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, про що повідомлено в газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 21 червня 2023 року № 123 (7521) та на сайті офісу Генерального прокурора, де опубліковане повідомлення про постановлення слідчим суддею ухвали про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 та повістка про її виклик до слідчого (т. 3 а.с. 39-48) .

ОСОБА_7 неодноразово відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликалась до прокурора для вручення повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення та допиту в якості підозрюваної, шляхом публікації повісток про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, однак у визначений прокурором час, ОСОБА_7 не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомив.

Враховуючи, що ОСОБА_7 неодноразово, більш як два рази, відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК, викликалась до прокурора, однак у визначений час не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, підозрювана оголошена у державний розшук, здійснення якого доручено співробітникам 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях (т. 2 а.с. 198-201).

Факт перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Старобільськ Старобільського району Луганської області, підтверджується протоколами оглядів інтернет-сторінки (Берклійський Протокол) за посиланнями:https://asr-lnr.ru/news/63a41893c75eba2bfa4bf243 https://vk.com/starobelsklnr https://vk.com/starobelsklnr.

Відповідно до відомостей Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 станом на 18.08.2023 не перетинала лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України за напрямком в`їзд (т. 1 а.с. 47).

Таким чином, зібраними в ході досудового розслідування доказами доведено, що ОСОБА_7 перебуває в м. Старобільськ Старобільського району Луганської області, яке відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 3 та п. 7 ч. 1 ст. 1-1 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважається тимчасово окупованою територією України.

Вищевикладене свідчить, що підозрювана переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

03 липня 2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_7 та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченої.

Судові повістки про виклик публікувались місцевим судом в газеті Урядовий кур`єр, на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора (т. 1 а.с. 36-41, 48-51, 56-58, 81-82, 89-99, 103-113, 117-127, 136-137, 140-141, 144-149, 154-158, 163-166, 168-171, 175-177).

Повідомлення про ухвалення вироку опубліковано місцевим судом в газеті Урядовий кур`єр та на сайті суду (т. 1 а.с. 187-189).

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

28 жовтня 2024 року ухвалено обвинувальний вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 1111 КК, який є предметом даного апеляційного оскарження.

Ухвалами апеляційного суду від 05 грудня 2024 року та 13 грудня 2024 року, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд.

Повістка про виклик обвинуваченої у судове засідання, призначене на 16 січня 2025 року, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду (т. 2 а.с. 207) та в газеті Урядовий кур`єр (т. 1 а.с. 208).

Зазначений спосіб повідомлення обвинуваченого відповідно до положень кримінального процесуального законодавства є належним ознайомленням його зі змістом виклику (абз. 8 ч. 3 ст. 323 КПК).

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про зміст судових повісток, дату та час судових засідань, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, знала про розгляд судом апеляційної інстанції кримінального провадження стосовно неї, однак не прибула на судові виклики, перебуває на тимчасово окупованій території, що свідчить про ухилення від явки на судові виклики.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У зв`язку з тим, що останнє відоме місце перебування обвинуваченої є м. Старобільськ Старобільського району Луганської області, а останнє відоме місце реєстрації: Луганська область, м. Луганськ, тупик Рудя, буд. 15, які наразі є тимчасово окупованими територіями, з якими відсутній поштовий зв`язок, повістки та процесуальні документи поштою не надсилались, захиснику надсилались та опубліковувались в порядку ст. 135 КПК.

Ефективний правовий захист ОСОБА_7 в судах першої та апеляційної інстанції здійснював адвокат ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу та здійснював захист безпосередньо в судових засіданнях.

Отже, судове провадження в суді першої та апеляційної інстанції проведені в порядку in absentia відповідно до вимог КПК, з дотриманням прав обвинуваченої на доступ до правосуддя та забезпечення права останньої на захист.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту по суті.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК).

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник не ставив питання про повторне дослідження доказів та з відповідним окремим клопотанням не звертався, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведений в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника, які зводились до двох тверджень: (1) не підтверджено доказами, що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки», (2) не підтверджено доказами, що ОСОБА_7 здійснювала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, матеріали кримінального провадження, законність та обґрунтованість висновків і мотивів суду першої інстанції, викладених в оскарженому вироку, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вищезазначені положення кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , який ґрунтується на доказах належним чином досліджених в суді першої інстанції, які викладені у вироку та перевірені апеляційним судом.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що вона працює на посаді провідного спеціаліста Відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради Луганської області. Після вторгнення окупаційних військ до м. Старобільска була створена так звана «адміністрація Старобільського району лнр», в якому з самого початку працювала та виконувала обов`язки начальника т.зв. «відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_10 . Наприкінці травня 2022 року начальником цього відділу стала ОСОБА_7 . В приміщенні міської ради залишалися у сейфах справи дітей-сиріт, в тому числі й тих які виїхали на підконтрольну територію України. Після приходу окупаційної влади сейфи зламали та справи були викрадені. У зв`язку з тим, що деякі діти були переміщені на підконтрольну Україні територію, свідок намагалася забрати їх особові справи. Вони знаходилися у ОСОБА_11 , яка їх викрала з приміщення Старобільської міської ради та яка до вторгнення працювала на посаді завідувача сектору опіки та піклування відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради. Свідок разом з колегою ОСОБА_12 спілкувалася з ОСОБА_11 та вона сказала, що тепер вони працюють за законодавством т.зв. «лнр» та не опікуються дітьми, які виїхали. Вона відмовила у передачі особових справ дітей та направила їх до «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_7 , з якою мала розмову ОСОБА_13 .

Також свідок зазначила, що в приміщенні адміністрації на дверях кабінету висіла табличка з прізвищем та назвою посади ОСОБА_7 . Потім свідок виїхала до м. Києва та бачила в мережі інтернет в телеграм-каналах фотозображення, на яких була ОСОБА_7 , вона знаходилася за трибуною для виступу в приміщенні Старобільської міської ради.

Свідок ОСОБА_14 надала суду показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 та підтвердила, що після окупації м. Старобільска вона особисто спілкувалася з ОСОБА_7 з приводу передачі особових справ дітей. ОСОБА_7 займала посаду т.зв. «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр». Її особисто представила свідок ОСОБА_15 , яка до вторгнення працювала на посаді завідувача сектору опіки та піклування відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради, а потім дуже хотіла очолити цей відділ при окупаційній владі. ОСОБА_7 є родичкою т.зв. «в.о. голови адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_16 ОСОБА_7 в грубій формі їй відповіла та відмовила у передачі справ.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанціїі пояснила, що з березня 2021 року вона працює на посаді начальника відділу Служби у справах дітей Старобільської міської ради Луганської області. У червні 2022 року вона евакуювалася на підконтрольну Україні територію. Від її підлеглих ОСОБА_12 та ОСОБА_18 їй стало відомо про те, що після окупації м.Старобільска, коли вони ще знаходилася в місті, вони спілкувалися з т.зв. «начальником відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_7 з приводу передачі особових справ дітей-сиріт. ОСОБА_19 особисто була у неї на прийомі в кабінеті і ОСОБА_7 у грубій формі відмовила їй у передачі особових справ. Крім того, пояснила, що при перегляді телеграм-каналів окупаційної влади м.Старобільска вона бачила публікації з т.зв. «начальником відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району лнр» ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу огляду інтернет сторінки від 27.01.2023 оглянуто публікацію, розміщену на інтернет-ресурсі з назвою (рос.) «Официальный сайт администрации Старобельского района луганской народной республики» в розділі (мовою оригіналу) «новости» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказану публікацію розміщено 22.12.2022. що датована 10:42 год. 22.12.2022, на фотозображеннях встановлено громадянку України ОСОБА_7 , яка перебуває в якості так званого «начальника відділу у справах сім`ї та дітей адміністрації Старобільського району лнр» (т. 2 ас. 76-81).

Як слідує з протоколу огляду Інтернет-сторінки від 24.04.2023 оглянуто публікацію, розміщену в мережі Інтернет, інтернет-ресурс «Вконтакте» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Текстову публікацію з фотозображеннями датовано 02.03.2023. В ході огляду переглянуто текстове повідомлення про нагородження мешканців міста Старобільска, «які проявили мужність під час проведення спеціальної воєнної операції». Публікація, крім текстового повідомлення, супроводжується фото, на яких зафіксовано події проведення вищевказаного заходу. Серед інших осіб зафіксовано факт перебування та участі в заходах ОСОБА_7 (т. 2. а.с. 145-147).

Згідно з протоколом огляду Інтернет-сторінки від 24.04.2023 оглянуто публікацію, розміщену в мережі Інтернет, інтернет-ресурс «Вконтакте», на сторінці під назвою «Администрация Старобельского района ЛНР». Текстову публікацію з фотозображеннями датовано 21.02.2023. В ході огляду переглянуто текстове повідомлення з фото, на якому зафіксовано проведення колективного перегляду трансляції виступу путіна. Серед інших осіб зафіксовано факт перебування та участі в заходах ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 149-151).

Відповідно до протоколу огляду інтернет-сторінки від 19.06.2023 з публікацією документа під назвою «Указ главы луганской народной республики Об утверждении реестра должностей государственной гражданской службы луганской народной республики» з додатком (т. 3 а.с. 148-161).

Відповідальність за ч. 5 ст. 1111 КК настає за колабораційну діяльність, зокрема за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Надаючи оцінку сукупності наведених доказів, їх допустимості, належності, достовірності та достатності, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК та встановив передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК.

Доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними з правовою позицією сторони захисту в суді першої інстанції, яку місцевий суд належним чином перевірив і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність, що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки», спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які на запитання прокурора повідомили, що під час розмови ОСОБА_7 не була в пригніченому стані, а, навпаки, була сувора та розмовляла з ОСОБА_14 як начальник, тобто грубо і вимогливо. За поясненнями свідків, поведінка ОСОБА_7 не свідчила про те, що вона вимушено або під тиском зайняла вказану посаду.

З огляду на формулювання диспозиції ч. 5 ст. 111-1 КК, сам факт добровільного зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою.

Наявність владних повноважень органу та спрямованість його діяльності є визначальними ознаками під час ідентифікації місця роботи колаборанта як органу влади.

За показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14 до ОСОБА_7 як начальника служби у справах дітей направила ОСОБА_11 та вказала, що питання особових справ вирішується начальником ОСОБА_7 . Також свідки пояснили, що на кабінеті ОСОБА_7 була відповідна табличка з найменуванням посади ОСОБА_7 , а також що остання в ході бесіди представилась та позиціонувала себе саме як т. зв. «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки».

Вищезазначені показання свідків узгоджуються з протоколами огляду інтернет-сторінок з відповідними публікаціями, на яких ОСОБА_7 представляється, як т. зв. «начальника відділу у справах сім`ї та дітей управління освіти адміністрації Старобільського району луганської народної республіки».

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 54 КПК).

Відповідно до статті 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачена зайняла вказану посаду не добровільно, зокрема під психічним чи фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Необґрунтованими є і доводи сторони захисту про відсутність посадової інструкції у ОСОБА_7 , як підтвердження виконання нею організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функції у незаконних органах влади, оскільки злочин, передбачений ст. 1111 КК, не відноситься до злочинів у сфері службової діяльності, тому інструкції або накази окупаційної влади з об`єктивних підстав є незаконними і не впливають на наявність або відсутність цього складу злочину.

При кваліфікації дій особи за вказаною статтею слід виходити із фактичних дій, яка вчиняла особа, безвідносно до того чи перебували такі дії в межах наданих їй повноважень окупаційною владою.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК cудове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Суд апеляційної інстанції, зіставивши зміст показань вказаних свідків, які викладені у вироку суду та які зафіксовані на технічних носіях судових засідань та перевіривши інші докази кримінального провадження доходить висновку, що вони узгоджуються у повному обсязі і судом не було допущено невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Установлені судом першої інстанції фактичні обставини цього кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке було закінченим з моменту зайняття нею посади, факт якого доведено як змістом досліджених судом документів, так і тим, що обвинувачена виконувала обов`язків у цьому органі з метою забезпечення його функціонування, а зміст виконаної нею роботи в цьому конкретному випадку не впливає на кваліфікацію її дій.

Визначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК та правильно врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, до обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 67 КК правильно відніс вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Таким чином, враховуючи характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 неможливе без її ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в максимальному розмірі, визначеному санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК, з додатковим покаранням у виді конфіскації майна та позбавлення права займатися певною діяльністю і таке покарання відповідає вимогам ст. 50, 55, 65 КК є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і ним не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 5 статті 1111 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4