Справа №295/3628/25
УХВАЛА

24.03.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Житомирського РУП №1 ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 ,

погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

про накладення арешту на майно,

подане у кримінальному провадженні №0003799 від 05.12.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 1, 5 ст. 361 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_5 , з метою запобігання відчуженню речового доказу, тобто забезпечення його збереження в межах кримінального провадження за №0003799, та заборонити володільцю відчужувати вказане майно.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказав, що 17.12.2017 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбав 1,53446312 біткоїна (ВТС) та зберігав їх у подальшому на флеш-карті у вигляді файлу «Wallet.dat». На початку 2024 року ОСОБА_6 вирішив обготівкувати частину грошових коштів, однак не зміг це зробити через те, що втратив частину паролю до гаманця. В подальшому, ОСОБА_6 звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 , який раніше працював у сфері ІТ та підбирав паролі до гаманців криптовалют, пообіцявши останньому грошову винагороду в розмірі 15% від загальної суми, що знаходилась на гаманці, з проханням відновити пароль. Так, 26.03.2024 ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 флеш-карту з гаманцем та частину паролю, яку пам`ятав.

У цей день, у достовірно невстановлений слідством час та місці, у період воєнного стану, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений па заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, а саме криптовалютою, належною ОСОБА_6 , яка знаходилась па його електронному гаманці, в особливо великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого па заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, використовуючи програму «Hashcet», ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою свого місця проживання по АДРЕСА_1 , здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, а саме, підібравши пароль, здійснив вхід до криптогамапця, який належить ОСОБА_6 .

Таким чином, своїми діями, які виразилися в несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованої системи, ОСОБА_5 , не маючи законного доступу до нього, з метою подальшого керування криптогаманцем, який належить ОСОБА_6 та проведення всіх фінансових операції від його імені, отримав при цьому можливість розпоряджатися коштами.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підібравши пароль до криптогаманця, 26.03.2024 0 22 год 58 хв, перерахував активи па крипто біржу «Віnance» з крипто гаманця, який належить ОСОБА_6 , на криптогаманець в криптобіржі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить ОСОБА_5 , у розмірі 1.30425798 ВТС, та о 22 год 34 хв перерахував активи на криптобіржу «Віnance», який належить ОСОБА_7 у розмірі 0,23020514.

В подальшому, ОСОБА_5 , здійснивши незаконну операцію, розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, здійснивши перерахунок таких грошових коштів на криптобіржі «Віnance», на крипто гаманець на загальну суму 91219,78 доларів США, що еквівалентно згідно з курсом НБУ станом на 26.03.2024 сумі 3577639 гривень 77 копійок.

Крім того, досудовим слідством встановлено, що у 2016-2017 році ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , створив власний акаунт із гаманцем на сайті «Kuna» та «ЕХМО.соm». та протягом тривалого часу до серпня 2020 року перераховував на вказані гаманці власні кошти. Приблизно у 2012-2013 році ОСОБА_8 познайомився із ОСОБА_5 та до 2022 року перебував з останнім у дружніх відносинах.

У достовірно не встановлений слідством час та місці, у період воєнного стану, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, а саме криптовалютою, належною ОСОБА_8 , яка знаходилась на його електронному гаманці на сайті «Kuna.іо», шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою свого місця проживання по АДРЕСА_1 , здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, а саме, отримавши віддалений доступ до комп`ютера ОСОБА_8 , здійснив вхід до криптогаманця, який належить ОСОБА_9 .

Таким чином, своїми діями, які виразилися в несанкціонованому втручанні в роботу автоматизованої системи, ОСОБА_5 , не маючи законного доступу до нього, з метою подальшого керування криптогаманцем, який належить ОСОБА_8 та проведення всіх фінансових операції від його імені, отримав при цьому можливість розпоряджатися коштами.

Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, отримавши віддалений доступ до комп`ютера ОСОБА_8 , 15.08.2020 о 02 год 42 хв здійснив конвертування активів, що знаходились па криптогаманці, який належить ОСОБА_8 та перерахував їх на криптогаманець, який належить ОСОБА_5 , у розмірі 0,04879087 ВТС, що еквівалентно 7000 доларів США, та згідно з курсом НБУ станом па 15.08.2020, у сумі 191858 гривень 10 копійок.

В ході досудового розслідування було ініційовано клопотання на проведення обшуку в автомобілі марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_2 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також відшукування та вилучення речових доказів, па яких містяться відомості щодо обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

За результатами розгляду клопотання про проведення обшуку в автомобілі марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , отримано ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира №295/3463/25 від 12.03.2025, якою вищевказане клопотання слідчого задоволено.

14.03.2025, в період часу з 10 год 46 хв до 11 год 15 хв, слідчим СВ Житомирського РУП №1 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 було проведено обшук в автомобілі марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , належному ОСОБА_5 , в ході проведення якого вилучено автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , який повернено власнику під розписку на відповідальне зберігання.

14.03.2025 постановою слідчого вищевказаний автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що виникла необхідність у збереженні вказаного речового доказу, оскільки вказані речі можуть містити відомості щодо обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень, та як наслідок, потребують проведення із ними відповідних слідчих дій.

Посилаючись на викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином, до клопотання долучив заяву про проведення судового засідання без участі слідчого, у якій вказано, що слідчий заяву підтримує.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Згідно з приписами ч.1 ст.172 КПК України, неявка власника майна та слідчого (дізнавача) не перешкоджає розгляду клопотання слідчим суддею.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям учасників провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 ст. 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.11 ст. 170 ЦПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003799 від 05.12.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 1, 5 ст. 361 КК України.

Відповідно до копії протоколу обшуку від 14.03.2025, який здійснено на підставі ухвали слідчого судді №295/3463/25 від 12.03.2025, було проведено обшук у автомобілі марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході проведення якого зазначений автомобіль було вилучено та повернуто ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

Слідчий суддя зазначає, що частиною 3 статті 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні особи, яка звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна транспортного засобу, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає, аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону орган досудового розслідування не дотримався.

Клопотання про арешт майна слідчий обґрунтовує необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сукупний аналіз статей 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обґрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.

Разом з тим, всупереч вищевикладеним вище нормам КПК України, у клопотанні про арешт майна слідчий не вказав, які відомості містить вилучений автомобіль, та не обґрунтував, якому з критеріїв, зазначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, він відповідає.

Клопотання про накладення арешту не містить належного мотивування, яким з критеріїв ст.98 КПК України відповідає зазначений автомобіль, яким чином цей транспортний засіб може бути використаний як доказ в даному кримінальному провадженні та які відомості, які підлягають встановленню в ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення, можуть бути встановлені з даних автомобіля чи за його допомогою.

Крім того, слідчий до клопотання не долучив доказів того, що автомобіль марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у даному кримінальної провадженні.

У клопотанні вказано, що 14.03.2025 постановою слідчого вищевказаний автомобіль марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, однак копії такої постанови стосовно вказаного транспортного засобу до клопотання не додано.

Органом досудового розслідування не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність такого арешту та доказового значення вилученого автомобіля.

За таких обставин, не доведено, що зазначений у клопотанні транспортний засіб відповідає критеріям ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні за ч. 4, 5 ст. 190, ч. 1, 5 ст. 361 КК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить висновку, що вимоги клопотання слідчого про арешт майна суперечать кримінальному процесуальному закону та є необґрунтованими.

Слідчий суддя також приймає до уваги критерії розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника зазначеного майна.

Відтак, доводи клопотання слідчого про арешт майна не знайшли свого підтвердження під час його розгляду, тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 168, 170 - 174 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого Житомирського РУП №1 ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, поданого у кримінальному провадженні №0003799 від 05.12.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 1, 5 ст. 361 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1