Ухвала

Іменем України

07 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 645/2126/24

провадження № 51-1199 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року,

встановив:

За вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Харкова визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк три роки без конфіскації майна.

Суд визнав винуватим ОСОБА_5 в тому, що він усвідомлюючи факт наявності збройної агресії Російської Федерації проти України, а також розуміючи суспільну небезпеку своїх дій для цивільного населення, військових формувань та правоохоронних органів України, будучи проросійсько-налаштованою особою, діючи умисно, з особистих міркувань, ймовірно перебуваючи за місцем свого проживання в м. Харкові, точного місця не встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_10 приблизно о 20:13, умисно, з особистих міркувань, розмістив у телеграм-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розміщений за покликанням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », матеріал із текстовим написом, який починається словами: «Харьков русский город был и всегда им будет, то что сейчас происходит виноват в этом ОСОБА_6 . В Херсоне никаких обстрелов ничего нет город цел, там где во дворах Украинские вояки ставят там разрушения и жертвы», який містить ознаки виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, що виражається у повідомленні про те, що причиною агресії названий президент ОСОБА_7 , а також українські військові, тим самим здійснив поширення матеріалу із текстовим написом у вказаному телеграм-каналі, доступному невизначеному колу осіб.

ІНФОРМАЦІЯ_11 у період часу з 17:38 по 19:08 год, ОСОБА_5 розмістив у телеграм-каналі з назвою « ОСОБА_8 », який розміщений за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » матеріал із текстовим написом, який починається словами: «Только что связался с Шевченково с родственниками, извините за плохие новости Всуки зашли туда, говорят местные встречают. Мне обидно за местных больше, им и гуманитарку и деньги давали и отношение человеческое, а они все равно вас так давно ждали (я про всук) ну Бог им судья. Да но все же обидно. Пожалуй вы правы, сейчас они хлебнут украинского мира», який містить ознаки визнання правомірною (схвалення) збройної агресії Російської Федерації проти України, а також визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, що виражається у висвітленні дій російських військових в окупованому селі Шевченковому, як позитивних та гуманних та міститься негативна оцінка деокупації військовими ЗСУ села Шевченково, тим самим здійснив поширення матеріалу із текстовим написом у вказаному телеграм-каналі, доступному невизначеному колу осіб.

ІНФОРМАЦІЯ_12 приблизно о 23:44 год, ОСОБА_5 розмістив у телеграм-каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (російською мовою « ІНФОРМАЦІЯ_6 »), який розміщений за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_7 », матеріал із текстовим написом, який починається словами: «Сомневаюсь, что будут удары по очистным и прочим обьектам инфраструктуры с целью полного уничтожения, в городе очень много детей, пожилых людей уж они-то точно не в чем не виноваты. Жители Харькова прекрасно знают куда и почему прилетает и в общем-то в какой-то степени относятся пониманием. По крайней мере если говорить об ударах прошлого года по школам то практически все удары были оправданы», який містить ознаки виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, що виражається у повідомленні про те, що обстрілювання російськими військовими навчальних закладів м. Харкова є виправданими, і місцеві мешканці це усвідомлюють, тим самим здійснив поширення матеріалу із текстовим написом у вказаному телеграм-каналі, доступному невизначеному колу осіб.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_13 приблизно о 17:46 год, ОСОБА_5 розмістив на цьому ж телеграм-каналі матеріал із текстовим написом, який починається словами: «Как же эти нелюди достали со своей мовой, и чаще всего это просто повод устроить скандал, из-за этих скандалов у нас народ в Харькове лишний раз боится слово сказать», який містить ознаки виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, що виражається через позиціонування мешканців м. Харкова як людей, які зазнають утисків, пов`язаних з мовним питанням, бояться висловлювати свої думки, і тому їхні надії пов`язані із приходом російських військ, тобто імплікується думка про те, що російське вторгнення є довгоочікуваним звільненням російськомовних мешканців України від утисків, тим самим здійснив поширення матеріалу із текстовим написом у вказаному телеграм-каналі, доступному невизначеному колу осіб.

Крім того, на цьому ж телеграм-каналі ІНФОРМАЦІЯ_14 приблизно о 16:26 год, ОСОБА_5 розмістив матеріал із текстовим написом, який починається словами: « ІНФОРМАЦІЯ_8 », який містить ознаки визнання правомірною (схвалення) збройної агресії Російської Федерації проти України, що виражається в позитивному ставленні до збройної агресії РФ проти України, оскільки впроваджується думка про те, що Росія є єдиною, на кого можливо розраховувати, щоб здійснились якісь зміни на краще, тим самим здійснив поширення матеріалу із текстовим написом у вказаному телеграм-каналі, доступному невизначеному колу осіб.

ІНФОРМАЦІЯ_15 приблизно о 11:21 год, ОСОБА_5 також розмістив матеріал із текстовим написом, який починається словами: «В Харькове много людей которые ждут Россию но по понятным причинам бояться открыто это говорить но в последнее время активность появляется все больше, много ходит слухов о штурме города…», який містить ознаки виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, що виражається через позиціонування мешканців м. Харкова як людей, які зазнають утисків, пов`язаних з мовним питанням, бояться висловлювати свої думки, і тому їхні надії пов`язані з приходом російських військ, тобто імплікується думка про те, що російське вторгнення є довгоочікуваним звільненням російськомовних мешканців України від утисків, тим самим здійснив поширення матеріалу із текстовим написом у вказаному телеграм-каналі, доступному невизначеному колу осіб.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року вказаний вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення та призначити засудженому покарання із застосуванням статті 75 КК.

На думку захисника, судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні судових рішень було проігноровано той факт, що дописи ОСОБА_5 у телеграм-каналах не носили систематичного характеру, за майже півтора роки їх було лише шість і всі вони були розміщені з великими проміжками часу. При цьому просить звернути увагу на те, що його підзахисний повністю визнав хибність своїх думок та під час судового розгляду вказував, що потрапив під вплив російської пропаганди, що судами першої та апеляційної інстанцій не було взято до уваги. Також зазначає, що судами не було надано належної оцінки досудовій доповіді від 26 липня 2024 року в якій орган пробації вказав, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. Крім того вказує на те, що судом апеляційної інстанції був проігнорований той факт, що після ухвалення вироку судом першої інстанції ОСОБА_5 продовжує вести волонтерську діяльність, яка триває до теперішнього часу та носить системний характер, що фактично свідчить про його дієве каяття. Також, як зазначає захисник, апеляційним судом була проігнорована характеристика щодо ОСОБА_5 , надана КНП «Обласний центр онкології», в якій керівництво зазначеного закладу просить не позбавляти лікарню кваліфікованого фахівця.

Колегія суддів, вивчивши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 436-2 КК захисником у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів його касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даних про особу засудженого через суворість, то такі є безпідставними.

Як визначено приписами частин 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною

у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави

і суспільства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК(у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади і правила призначення покарання та звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку місцевого суду, при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_5 цей суд урахував: характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке за змістом ст. 12 КК є нетяжким, наслідки вчинення кримінального правопорушення та дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьків - пенсіонерів, працює на посаді лікаря - анестезіолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний центр онкології», за місцем роботи та місцем фактичного проживання характеризується позитивно, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину і відсутність обставин, які його обтяжують.

Разом із цим, судом було звернено увагу і на висновок органу пробації у досудовій доповіді, який був досліджений в судовому засіданні, та який суд першої інстанції не взяв до уваги та зазначив, що в даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого без часткової ізоляції від суспільства не можливе, та вважав, що незастосування до обвинуваченого покарання, пов`язаного з обмеженням волі становить велику суспільну небезпеку, в тому числі для окремих осіб.

З урахуванням цих даних суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_5 без часткової ізоляції від суспільства не є можливим і призначив йому відповідне покарання у виді обмеження волі в розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 436-2 КК.

При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що застосування ст. 75 КК є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_5 скоїв умисний нетяжкий злочин, але який створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану, що свідчить про значну суспільну небезпечність такого злочину.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , і надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Із справедливістю призначеного покарання та його співмірністю особі засудженого і вчиненому ним злочину погодився й суд апеляційної інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 436-2 КК дотримався вимог кримінального закону, врахувавобставини, які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьків - пенсіонерів, працює на посаді лікаря - анестезіолога в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний центр онкології», за місцем роботи та місцем фактичного проживання характеризується позитивно, а також надав оцінку висновку органу пробації.

Крім того, апеляційним судом було проаналізовано докази, надані стороною захисту під час апеляційного перегляду, зокрема: консультативні висновки спеціаліста від 20 квітня, 15 червня, 11 вересня 2017 року щодо неповнолітньої доньки обвинуваченого - ОСОБА_9 , якими встановлено діагноз: наслідки раннього (антиперинатального) ураження ЦНС, специфічні порушення сну, бруксизм, астено-невротичний синдром; виписку з медичної карти ОСОБА_9 ; платіжні інструкції, згідно яких ОСОБА_5 здійснював внески на рахунок БФ «Медичний фронт України»; сертифікати про проходження ОСОБА_5 онлайн-курсів «Волонтерство від А до Я», «Волонтерство під час війни»; медичні документи про стан здоров`я батька обвинуваченого; скріншоти з інформаційних ресурсів, відповідно до яких обвинувачений брав участь у розборі завалів будівлі, яка постраждала від обстрілу; довідку про те, що ОСОБА_5 здійснював донацію донорської крові.

Апеляційним судом було надано оцінку і характеристиці ОСОБА_5 , надану генеральним директором КНП «Обласний центр онкології», де ОСОБА_5

з серпня 2024 року по теперішній час працює лікарем - анестезіологом.

Також, суд апеляційної інстанції в своєму рішенні зазначив, що період, протягом якого обвинувачений неодноразово залишав текстові написи, а саме включно до 07 січня 2024 року, їх зміст та поширення невизначеному колу осіб в умовах воєнного стану, під час збройної агресії ворога проти України, свідчить про підвищену суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення та на переконання колегії суддів ставить під сумнів посткримінальну поведінку обвинуваченого.

Урахувавши всі зазначені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про відсутність у справі передбачених законом підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК.

Із правильністю цих висновків погоджується і колегія суддів.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.

Наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, і не ставлять під сумнів законність цих рішень.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3