ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/703/25 Справа № 202/1761/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі, у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , поданої на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року, якою щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч.2 ст.115 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії, який народився у м. Галі, Абхазія, Грузія, раніше судимому, військовослужбовцю ЗСУ за контрактом, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області і щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року.

Слідчий суддя встановив, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000104 від 16.01.2025 року.

17.01.2025 військовослужбовця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано на підставі ст. 208 КПК України.

18.01.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

19.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 19.03.2025.

18.02.2025 на підставі ухвали колегії суддів Дніпровського апеляційного суду до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року продовжено строк дії раніше застосованого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року.

Слідчий суддя зазначив, що станом на 14.03.2025 ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. Тобто з моменту оголошення йому про підозру у скоєнні зазначеного злочину і по цей час існує незмінність підстав для підозри ОСОБА_7 у скоєнні злочину, що є необхідною умовою для того, щоб застосування до нього запобіжного заходу вважалося законним.

Вказує, що у судовому засіданні прокурором доведене, що ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду не відпав.

ОСОБА_7 обізнаний про шляхи виїзду за кордон, є громадянином Грузії, що дає йому змогу у будь-яких час виїхати за кордон та змінити місце проживання з метою переховування, та дає підстави припускати, що наслідки та ризики побігу будуть для нього менш загрозливими, а ні ж подальше утримання під вартою, а отже йому нічого не заважає переховуватися від слідства та суду.

Також зазначає, що існує ризик впливу ОСОБА_7 на потерпілих, оскільки йому відомі їх анкетні дані, а тому він без будь-яких перешкод, шляхом погроз, підкупу або умовлять, зможе змусити їх давати необхідні йому показання, які будуть заважати встановленню об`єктивної істини у справі.

Існування відповідного ризику обумовлено і тим, що показання потерпілих щодо обставин вчинення злочину мають значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_7 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на потерпілого у кримінальному провадженні з метою схилити його не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також вказує, що обґрунтовано існує ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше судимий Одеським апеляційним судом за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263, ст.70 КК України, а за даним Єдиного державного реєстру судових рішень у Ірпінському міському суді Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000674 стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України (зупинене ухвалою суду від 10.04.2023), що дає підстави виявити ті характерні ознаки, які підкріплюють твердження про небезпеку вчинення підозрюваним спроб вчинити інший злочин.

Посилається на те, що існує реальна небезпека неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 і запобігти цим ризикам на даній стадії досудового розслідування більш м`яким запобіжним заходом неможливо.

ОСОБА_12 є діючим військовослужбовцем, а відтак застосування до нього домашнього арешту неможливо, оскільки перебування під домашнім арешту на території військової частини у особливий період та передання військовослужбовця під нагляд командування не передбачено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зі змінами та доповненнями.

Зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який вчинений із застосуванням насильства, що підтверджується доданими до клопотання висновками експертиз, необхідним є скористатися своїм правом не визначати розмір застави підозрюваному, оскільки перебування ОСОБА_7 під дією застави об`єктивно не зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить про скасування ухвали слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Посилається на те, що підозра є необгрунтованою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПКУкраїни є недоведеними, прокурор не наводить об`єктивних доказів неможливості застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Під час апеляційного розгляду:

-захисник ОСОБА_13 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

-прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його дії.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Враховуючи вищенаведене, доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за ч3 ст.15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України не є слушними.

Також, апеляційний суд вважає, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК.

Так, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти, або довічним позбавленням волі, крім цього підозрюваний може змінити місце фактичного мешкання, перетнути державний кордон, виїхати на тимчасово окуповану територію України та переховуватись від суду.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також підозрюваний може впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, крім того підозрюваний ОСОБА_7 проходить військову службу в одній військовій частині зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а також являється їхнім командиром відділення.

Крім того, підозрюваний має доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків, тому з метою уникнення покарання, шляхом погроз або застосування насильства, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень.

Також доведено наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_7 раніше судимий, враховуючи характер та тяжкість злочину, у якому він підозрюється, а також навички останнього поводження з вогнепальною зброєю як військовослужбовця та доступ під час виконання службових обов`язків до вогнепальної зброї та бойових припасів, свідчить про підвищену небезпеку останьього.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновків слідчого судді на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вони є обґрунтованими.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження строку запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На переконання апеляційного суду існування вищевказаних ризиків є достатньою підставою для продовження застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 3 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області і щодо підозрюваного за ч. 3 ст. 15, п. 1 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 квітня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4