Номер провадження: 11-кп/813/191/25
Справа № 511/2035/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні змінену апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 липня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000273 від 08 липня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тирасполь Республіки Молдова, громадянин Молдови (паспорт НОМЕР_1 виданий 11.06.2019), з вищою освітою, не одружений, утриманців не має, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.332 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 липня 2022 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.332 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік з покладанням обов`язків, передбачених пунктами 1), 2) ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання стосовно речових доказів та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_7 07 липня 2021 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на організацію переправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України на територію Республіки Молдова (ПМР), поза межами існуючих пунктів пропуску для офіційного перетину державного кордону України, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення встановленого законами України «Про державний кордон» від 04.11.1991 та «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 порядку перетину особами державного кордону України, своїми діями та вказівками інструктував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як та яким чином їм потрібно діяти для того, щоб перетнути державний кордон України з Молдовою (ПМР), а саме він зазначених осіб доставить на своєму автомобілі до державного кордону в районі с.Новоолександрівка Роздільнянського району Одеської області і потім вони пішим порядком через поле та лісопосадку перетнуть державний кордон України в напрямку с.Шипка Республіки Молдова (ПМР) поза пунктом пропуску громадян.

З цією метою, в цей же день 07 липня 2021 року в післяобідній час, ОСОБА_11 в заздалегідь оговореному місці в м.Одесі забрав ОСОБА_9 та в с.Кучурган Роздільнянського району ОСОБА_10 та на своєму автомобілі марки MERSEDES BENZ» SPRINTER реєстраційний номер НОМЕР_2 направився до державного кордону України в с.Новоолександрівка Роздільнянського району Одеської області.

Однак, в цей же день 07 липня 2021 року близько 18 години 50 хвилин ОСОБА_7 з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які рухалися на автомобілі MERSEDES BENZ» SPRINTER реєстраційний номер НОМЕР_2 на ґрунтовій дорозі в районі с.Новоолександрівка Роздільнянського району Одеської області в напрямку с.Шипка Республіки Молдова (ПМР) недоїзджаючи до державного України з Молдовою (ПМР) було затримано прикордонним нарядом у результаті чого ОСОБА_7 не зміг завершити свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав змінену апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого просив змінити вирок та постановити ухвалу, якою автомобіль марки «MERSEDES BENZ» SPRINTER реєстраційний номер НОМЕР_2 синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , на підставі статей 96-1 і 96-2 КК України, ст.100 КПК України конфіскувати в дохід держави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин з використанням автомобілю марки «MERSEDES BENZ» SPRINTER реєстраційний номер НОМЕР_2 синього кольору, який був визнаний речовим доказом та на який накладено тимчасовий арешт.

За таких обставин вказаний автомобіль підлягає спеціальній конфіскації в дохід держави на підставі п.1) ч.9 ст.100 КПК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи зміненої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, із заявами та клопотаннями не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою та з урахуванням того, що в зміненій апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в зміненій апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , в суді першої інстанції беззаперечно визнав себе винуватим в вчиненні даного злочину, щиро розкаявся та суду повідомив, що він дійсно намагався допомогти, розказати та показати яким чином можна перетнути державний кордон поза пунктом пропуску.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.332 КК України.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 злочину не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо доводів прокурора про необхідність застосування спеціальної конфіскації речових доказів у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які зокрема передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).

Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Згідно п.1 ч.9 ст.100 КПК гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються.

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 07.07.2021р., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на організацію переправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України на територію Республіки Молдова (ПМР), використовував свій автомобіль «Мерседес-Бенц Спрінтер» д/з «В777ВМ» .

Зазначений автомобіль був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.07.2021 року на нього був накладений арешт.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання долі речових доказів у кримінальному провадженні не врахував вимоги ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК України щодо існування підстав для застосування спеціальної конфіскації майна, яке було використано як засіб вчинення злочину, в даному випадку автомобілю марки «MERSEDES BENZ» SPRINTER реєстраційний номер НОМЕР_2 синього кольору номер кузова НОМЕР_3 .

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи питання долі цього речового доказу, не навів мотивів не застосування спеціальної конфіскації ножа та безпідставно вирішив повернути автомобіль ОСОБА_7 , не застосувавши при цьому спеціальну конфіскацію.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи доводи зміненої апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду першої інстанції в частині вирішення питання долі речового доказу, апеляційний суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою спеціальна конфіскація належить до інших заходів кримінально-правового характеру (розділ XIV «Інші заходи кримінально-правового характеру» Загальної частини КК).

У рішенні № 1-р/2022 від 30 червня 2022 року у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України (щодо спеціальної конфіскації) Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), статті 96-1, 96-2 КК, при цьому, серед іншого вказав, що спеціальна конфіскація не є видом кримінального покарання, тому її застосування, зокрема, примусове безоплатне вилучення майна у недобросовісної третьої особи, на підставі судового рішення (вирок, ухвала), не є притягненням до кримінальної відповідальності.

Спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч.9 ст.100 КПК, та не є покаранням в розумінні ст.50 КК України.

Таким чином, спеціальна конфіскація не є кримінальним покаранням, її застосування не тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення та не свідчить про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тому рішення про застосування спеціальної конфіскації судом апеляційної інстанції приймається у формі ухвали згідно приписів ч. 1 ст. 418 КПК.

Така позиція апеляційного суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати ККС у складі ВС, викладеному в постанові від 16.09.2024 року ( справа № 183/4229/23).

З огляду на зазначені обставини, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Змінену апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 липня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.332 КК України, - змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Речовий доказ автомобіль марки «MERSEDES BENZ» SPRINTER реєстраційний номер НОМЕР_2 синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 , на підставі статей 96-1 і 96-2 КК України, ст.100 КПК України - конфіскувати в дохід держави.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4