Номер провадження: 11-кп/813/1409/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000729, внесеному до ЄРДР 07.07.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні клопотання захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 , та обвинуваченому ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено.

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 13.04.2025 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, так як ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у разі обрання йому м`якого запобіжного заходу, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього домашній арешт.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом було порушено право на захист, оскільки був відсутній його захисник та залучений інший; сума застави не відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; судом порушені розумні строки розгляду справи.

Позиції учасників судового розгляду.

Від захисника ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, вважав можливим провести розгляд справи у відсутності захисника та прокурора.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000729, внесене до ЄРДР 07.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, та за який передбачено покарання, строком до 8 років.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції в цілому виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що судом було порушено право на захист, апеляційний суд не приймає, оскільки, з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання вбачається, що захисник ОСОБА_9 не мала можливості прибути у судове засідання, в зв`язку з чим, суд залучив іншого захисника на окрему процесуальну дію, при цьому, захисник ОСОБА_7 яка була залучена судом, приймала участь в судовому засіданні не був позбавлений можливості заявляти відводи, клопотання, у зв`язку з чим право обвинуваченого на захист не було порушеним.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду в частині продовження строку тримання під вартою та прийняття апеляційним судом в цій частині нової ухвали, з наступних підстав.

Апеляційним судом було встановлено, що в рамках вказаного кримінального провадження до ОСОБА_6 під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2022 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 29 серпня 2022 року становило 198480 грн.

Після скерування обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000729, внесеному до ЄРДР 07.07.2022 року, ухвалою суду від 29.11.2022 року було продовжено ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, при продовженні запобіжного заходу суд визначив заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У свою чергу за приписами ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Аналізуючи вищенаведені норми КПК України колегія суддів констатує, що законодавець покладає обов`язок щодо визначення розміру застави на слідчого суддю, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції при задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу з визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб виходив, з розрахунку станом на 1 січня календарного року, що фактично погіршує становище обвинуваченого.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством не визначено поняття прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також який період або дата береться за розрахунок цієї суми. Натомість, п. 16 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено поняття мінімальної заробітної плати, та вказано, що це грошова сума, що дорівнює місячному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за можливим застосувати аналогію закону щодо визначення розміру одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлену законом на 1 січня календарного року відповідно до загальних положень КПК України та, у зв`язку з тим, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на кожний рік встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України», то відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року 2481 гривень.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що сума застави, визначена судом першої інстанції обвинуваченому в перерахунку на 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, повинна складати 49620 грн. станом на 29 серпня 2022 року (дата застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою).

Окрім того, апеляційний суд вважає, що застава у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині визначення розміру застави не відповідає вимогам закону, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Апеляційний суд знаходить слушними зауваження обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебувають під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження №0000729, внесене до ЄРДР 07.07.2022 року, знаходиться на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого ОСОБА_6 утримуються під вартою, про що наголошувалось в апеляційній скарзі, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000729, внесеному до ЄРДР 07.07.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати та постановити нову.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , 1982 року народження, у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчій ізолятор» до 13.04.2025 року включно, з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49620 гривень.

Строк дії ухвали становить до 13.04.2025 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок Одеського апеляційного суду, за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720.

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 22.03.2023 року, заставна сума за ОСОБА_6 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти негайно та покласти на обвинуваченого строком до 13.04.2025 року наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1. Прибувати до суду за першою вимогою;

2. Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

3. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4. Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5. Утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у цьому кримінальному провадженні, не під час судового засідання, тобто за відсутності прокурора, суду;

6. носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4