КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 21.07.2023, вилученого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.;

- зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.;

- мобільний телефон Iphone 13 Pro, imei: НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що під час проведення огляду вилученого телефону у додатку Telegram було виявлено переписку із невстановленими особами щодо продажу тютюнових

_____________________________________________________________________________________

Справа 761/6281/25 Слідчий суддя - ОСОБА_6

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2434/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

виробів, рідин, а також листування щодо добової звітності за розрахунками ОСОБА_7 .

У зошитах із чорновими рукописними записами міститься інформація, характерна для електронних сигарет, тобто у вказаних речах наявна інформація та відомості, яка мають значення для досудового розслідування.

Однак під час проведення більш детального огляду, власник телефону ОСОБА_7 здійснив його блокування та відмовився надати відповідний пароль.

У зв`язку з цим детективом БЕБ було прийнято рішення про вилучення вказаного телефону та в подальшому 14.02.2025 винесено постанову про призначення судово-комп`ютерної експертизи з метою копіювання, відновлення видаленої інформації, яка міститься в мобільному телефоні.

Також, детективом БЕБ винесено постанову про визнання вилученого майна речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Майно (зошити з чорновими рукописними записами, мобільний телефон), на яке планується накласти арешт, належить ОСОБА_7 , який є фігурантом кримінального провадження. Вказане майно використовується в реалізації злочинної схеми кримінального правопорушення, є матеріальними об`єктами, які зберегли та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та в повній мірі відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відмова у накладенні арешту на вищезазначене майно суттєво зашкодить кримінальному провадженню та призведе до втрати речових доказів.

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності власника майна.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, Офісом Генерального прокурора забезпечується нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000037 від 21.07.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на території м. Харків Харківської області та м. Полтава Полтавської області, в період з 2024 по теперішній час налагодили протиправну схему незаконного зберігання, транспортування з метою збуту, а також збут незаконного виготовлених тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Так, Департаментом детективів внутрішньої безпеки та захисту працівників Бюро економічної безпеки України отримано відомості, що групою осіб на території Харківської області здійснюється незаконний збут підакцизних товарів, які вже готові до споживання (одноразові системи), або які реалізуються комплексом складових, що в результаті змішування утворюють підакцизну нікотиновмісну рідину для паління з використанням електронних пристроїв. Змішування складових нікотиновмісної рідини відбувається, в тому числі, безпосередньо в роздрібних точках реалізації такої продукції з метою демонстрації органолептичних якостей готової рідини. Реалізація таких тютюнових виробів здійснюється на території міста Харкова групою осіб, до складу якої входять: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 .

В ході своєї протиправної діяльності вказані особи використовують автотранспортні засоби з метою транспортування незаконно виготовлених тютюнових виробів від місця придбання до складського місця зберігання, від місця зберігання до місць збуту у місті Харків Харківської області.

Також, в ході виконання доручення встановлено, що збут незаконно виготовлених тютюнових виробів здійснюється через Інтернет-сайт ІНФОРМАЦІЯ_1 через телекрам-канал ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3, а також через магазини, які знаходяться у місті Харків та у Харківській області.

Безпосереднім отримувачем оптових партій незаконно виготовлених тютюнових виробів а також відправником таких тютюнових виробів є ОСОБА_9 . В свою чергу, відправлення оптових та роздрібних партій тютюнових виробів здійснює ОСОБА_12 .

Окрім цього, в ході досудового розслідування допитано як свідка в кримінальному проваджені громадянина України, який особисто здійснював придбання тютюнової продукції за місцем збуту у м. Харкові та повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що зберігання тютюнових виробів, речей, документів, чорнових записів здійснюється за адресою місцезнаходження житлового приміщення, а саме: АДРЕСА_1 , згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2024 № 40254840 на праві власності належить ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.01.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_7 .

Згідно даних протоколу обшуку від 12.02.2025, цього ж дня детективом Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне: зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.; зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.; мобільний телефон Iphone 13 Pro, imei: НОМЕР_1 .

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_13 від 12.02.2025 вищевказане майно, виявлене та вилучене під час обшуку від 12.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000037.

13.02.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на речові докази, вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.;

- зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.;

- мобільний телефон Iphone 13 Pro, imei: НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.02.2025 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора, з посиланням на недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що зошити та мобільний телефон, які були вилучені в ході обшуку 12.02.2025 за місцем проживання ОСОБА_7 , відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть містити сліди або інші відомості, які мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Зокрема, як убачається із даних протоколу обшуку від 12.02.2025, виявлені в ході обшуку зошити містять рукописні записи, які стосуються електронних сигарет, а на виявленому телефоні наявний додаток Telegram, що містить переписку із невстановленими особами щодо продажу тютюнових виробів, рідин та ін. Однак вказаний телефон має логічний ключ захисту, який ОСОБА_7 відмовився надавати.

Крім того, постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_14 від 14.02.2025 у кримінальному провадженні № 0000037 призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу мобільного телефону Iphone 13 Pro, imei: НОМЕР_1 .

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів та відсутність наявності підстав для накладення арешту на вказане майно. Крім того, посилання слідчого судді на відсутність відомостей про обмеження власником доступу до мобільного телефону, спростовуються даними протоколу обшуку.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучені зошити та мобільний телефон, з метою забезпечення їх збереження як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене чи знищене.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відтак, відсутність мобільного телефону у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2025 про дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна, з урахуванням дотримання прокурором ОСОБА_5 вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому посилання слідчого судді на те, що ухвалою слідчого судді не надавався дозвіл на вилучення мобільного телефону, у даному випадку не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання в цій частині.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду при вирішенні питання щодо арешту вилученого мобільного телефону та зошитів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку 12.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.;

- зошит з чорновими рукописними записами 1 шт.;

- мобільний телефон Iphone 13 Pro, imei: НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3