Кропивницький апеляційний суд
Справа № 11кп/4809/76/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , неповнолітнього ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000020, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_11 , на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 червня 2024 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Залізничне, Вільшанського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, який офіційно не працює, не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 24.09.2014 Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, -

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

- за п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_10 , рахувати з 27.06.2024, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.02.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день відбування покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 по день набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 на корить держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 35529 грн. 69 коп.

неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Котовське, Вільшанського району Кіровоградської області, громадянин України, українець, студент Сухоташлицької філії Побузького ліцею, який не працює, не одружений зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності;

- за п. п. 6, 12. ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з дня фактичного затримання, зараховано у строк відбування покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом в періоди з 29.06.2022 по 12.11.2023 та з 01.02.2024 по 21.05.2024 з розрахунку 3 дні домашнього арешту за 1 один день відбування покарання.

До вступу вироку в законну силу обрано запобіжний захід ОСОБА_11 цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на корить держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 35529 грн. 69 коп.

Вирішено питання речових доказів по справі відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за:

- напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 4 ст. 187 КК України;

- вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України:

- втягнення неповнолітнього у протиправну діяльність, тобто за ч. 1 ст. 304 КК України.

Неповнолітній ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за:

- напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 4 ст. 187 КК України;

- вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.

Так, 15 лютого 2021 року в період близько з 01.00 години до 03.00 годин, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку по АДРЕСА_3 , запропонував неповнолітньому ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, спільно вчинити розбійний напад на ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання, на що неповнолітній ОСОБА_11 погодився.

Своїми злочинними діями ОСОБА_13 втягнув неповнолітнього ОСОБА_11 у протиправну діяльність у вигляді спільного вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень

15 лютого 2021 року близько 03.00 години, ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_11 , узгодивши спільні дії та розподіливши ролі під час вчинення розбійного нападу, прибули до будинку ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , де через незачинену хвіртку зайшли на територію домоволодіння потерпілої. Неповноліній ОСОБА_11 , як особа, що нібито бажає придбати цигарки, постукав у вікно будинку ОСОБА_12 , яка відкрила вхідні двері будинку. У цей момент ОСОБА_10 знаходячись біля вхідних дверей будинку в момент коли їх відчинила ОСОБА_12 , наніс, останній, удар кулаком правої руки в область обличчя. Внаслідок нанесеного удару ОСОБА_12 втративши рівновагу, впала на підлогу в приміщенні веранди будинку. Після цього ОСОБА_10 , а за ним і ОСОБА_11 , проникли до приміщення будинку.

У будинку в приміщенні веранди ОСОБА_10 продовжив наносити ОСОБА_12 удари руками у життєво-важливі органи, а саме: в область голови та тулубу, а неповнолітній ОСОБА_11 , відшукував у житловій кімнаті будинку грошові кошти та майно потерпілої, яким можна було б заволодіти. Згодом ОСОБА_13 продовжив відшукувати у житловій кімнаті грошові кошти та майно потерпілої.

Відшукавши у кімнаті будинку матеріальні цінності належні потерпілій у вигляді грошових коштів, золотих прикрас, мобільного телефону та портативної акустики, ОСОБА_13 повернувся до веранди будинку де, дізнавшись від ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 ще жива, з метою доведення спільного з ОСОБА_11 умислу, направленого на вбивство потерпілої, наніс ОСОБА_12 взутою ногою чисельні удари у життєво-важливі органи, а саме: в область голови, шиї та грудної клітки.

В результаті сукупності нанесених ОСОБА_10 більше ніж 10 ударів кулаками рук та обутою ногою ОСОБА_12 з метою протиправного заподіяння її смерті, в ході розбійного нападу, згідно висновку судово-медичної експертизи № 20 від 17.03.2021 року потерпілій спричинені тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої, та від отримання яких ОСОБА_12 померла на місці їх заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 заволоділи належними потерпілій грошовими коштами та майном на загальну суму 28 886,61 грн, спричинивши ОСОБА_12 матеріальної шкоди на зазначену суму.

З викраденим майном ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, розпорядилися на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, просить змінити вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.06.2024, стосовно неповнолітнього ОСОБА_11 , в частині призначеного покарання, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КК України, виключити з вироку посилання про призначення неповнолітньому ОСОБА_11 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вважати неповнолітнього ОСОБА_11 засудженим:

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років;

- за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції, визнавши винним неповнолітнього ОСОБА_11 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та призначаючи йому покарання, безпідставно застосував до нього додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке не може бути застосовано щодо неповнолітнього.

Згідно із ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Частиною 2 статті 59 КК України регламентовано, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Проте, у розділі XV КК України передбачено особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, положення якого враховують вікові, соціально-психологічні, психофізичні та інші особливості розвитку неповнолітніх, які вчинили кримінальне правопорушення.

Вимогами ч. 2 ст. 98 КК України встановлено обмеження щодо видів додаткових покарань які можуть бути призначені неповнолітнім та визначено, що до останніх можуть бути застосовані додаткові покарання лише у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 на момент вчинення злочинів був неповнолітнім.

Хоча санкції ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 115 КК України за вчинення вказаних злочинів передбачають обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, однак в силу приписів ч. 2 ст. 98 КК України таке покарання до неповнолітнього обвинуваченого не може бути застосовано.

Таким чином, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_11 додаткового покарання застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню (ст. 59 КК України) та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню - ч. 2 ст. 98 КК України, що відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_11 просить скасувати вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 червня 2024 року, в частині обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_11 , за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та закрити кримінальне провадження в частині його обвинувачення.

В обґрунтування вимог посилається на те, що між неповнолітнім ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 не було домовленостей з приводу вбивства потерпілої, що підтвердили під час допиту у суді обвинувачені, тому дії неповнолітнього ОСОБА_11 кваліфіковані неправильно.

Відповідно до показів наданих обвинуваченими, домовленості щодо вчинення злочину не було. ОСОБА_10 повідомив неповнолітньому ОСОБА_11 про те, що потерпіла ОСОБА_12 продає цигарки в будь-який час доби і необхідно сходити до неї та купити пачку цигарок, так-як був пізній час доби і магазини не працюють.

По дорозі до домоволодіння ОСОБА_12 , ОСОБА_10 повідомив неповнолітньому ОСОБА_11 щоб він постукав у вікно а він підійде до дверей, оскільки ОСОБА_12 спить у кімнаті, яка розташована далеко від вхідних дверей. Потерпіла відмовилася відкрити двері, надалі неповнолітній ОСОБА_11 знову постукав у вікно, потерпіла відчинила вхідні двері ОСОБА_10 наніс їй удар рукою в область обличчя від чого вона упала. Неповнолітній ОСОБА_11 знаходився за рогом будинку і міг бачити дії ОСОБА_10 . Після того як він побачив, що ОСОБА_10 наносить удари потерпілій він злякався і хотів залишити територію домоволодіння, але його наздогнав ОСОБА_10 та наказав повернутися, тому-що він зробить з ним те ж саме, що з потерпілою. Неповнолітній ОСОБА_11 повернувся, так-як боявся ОСОБА_10 , який був значно старше нього, він залишився біля потерпілої а ОСОБА_10 пішов до будинку шукати цінні речі та гроші. ОСОБА_15 наніс ще декілька ударів потерпілій після чого обоє залишили її будинок. У подальшому ОСОБА_10 з неповнолітнім ОСОБА_11 вирішили перерахувати кошти, які знаходилися на рахунку потерпілої в розмірі 100 грн на абонентський рахунок останнього.

Наведена версія подій повністю узгоджується з показами неповнолітнього ОСОБА_11 , які він давав як на досудовому слідстві так і під час судового слідства та зафіксовані в протоколах чи слідчих дій. Отже, його вина полягає лише у тому, що він погодився на пропозицію ОСОБА_10 супроводжувати його під час купівлі цигарок.

При цьому, безпосередніх свідків події не має. На час подій ОСОБА_11 було 15 років, він перебуває на обліку у лікаря-психіатра те відповідно до висновку має певні психічні вади, тому надати правильну оцінку діям дорослої людини йому було важко. Також судом не досліджено обставини чи мав місце ексцес виконавця.

ОСОБА_10 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а неповнолітній ОСОБА_11 був лише свідком події.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок

Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 червня 2024 року, щодо нього, пом`якшити призначене покарння.

Посилається на те, що органом досудового розслідування його дії неправильно кваліфіковані за п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України. Суд першої інстанці неповно розглянув кримінальну справу. Просить повторно дослідити докази наявні у матеріалах справи.

Вказує, що він розкаявся у вчинен

ному, частково визнав вину, співпрацював з працівниками поліції.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, захисника-адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та обвинуваченого ОСОБА_10 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 4 ст. 187 КК України; вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України: втягненні неповнолітнього у протиправну діяльність, тобто за ч. 1 ст. 304 КК України та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 4 ст. 187 КК України та вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду, є правильним, оскільки ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Так, допитаний у судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину визнав частково та повідомив суду, що 14.02.2021 він відпочивав у квартирі свого знайомого ОСОБА_16 . Близько 23-ої години до компанії приєднався ОСОБА_11 Приблизно о 24-ій 01 годині всі присутні, окрім ОСОБА_11 розійшлися по домівках. ОСОБА_10 попросив у ОСОБА_16 ключі від квартири, що залишитися на ніч в квартирі, на що ОСОБА_16 погодився. Разом з ОСОБА_10 залишився ночувати і ОСОБА_11 .

Згодом ОСОБА_10 вирішив піти до своєї дівчини, оскільки не мав телефону. ОСОБА_11 також виявив бажання піти з ним та по дорозі зайти до ОСОБА_12 , яка неофіційно торгувала цигарками та купити в неї цигарки.

ОСОБА_10 висловив сумнів, що потерпіла продасть цигарки в нічний час ОСОБА_11 , в якого не було коштів і який вже заборгував потерпілій кошти за попередні покупки. На що ОСОБА_11 сказав, що забере цигарки силою.

Підійшовши до домоволодіння ОСОБА_12 , ОСОБА_11 зайшов на територію домоволодіння та постукав у вікно. Потерпіла відкрила двері.

Дізнавшись, що ОСОБА_11 хоче придбати цигарки в борг, почала на нього кричати та закрила двері. ОСОБА_11 постукав ще раз в інше вікно, але потерпіла почала кричати на нього.

Коли потерпіла в черговий раз відкрила двері, ОСОБА_10 побачив в її руках сокиру. Він розгубився і наніс один удар в обличчя, від якого потерпіла впала на підлогу та об щось вдарилася.

Зазначає, що коли він пішов в будинок, то почув якийсь гуркіт. Виглянувши до ОСОБА_11 побачив, як він наносить удари ногами по тулубу потерпілої. Відмінності у показах на слідчому експерименті та в судовому засіданні пояснює тим, що спочатку хотів взяти всю вину на себе, тому сказав, що всі удари наносив ногами саме він. Пояснити наявність на своїх кедах слідів крові не може.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений неповнолітній ОСОБА_11 вину фактично не визнав та пояснив суду, що близько 1-ої години 15.0.2.2021 року він прийшов на квартиру ОСОБА_17 відпочивати.

Коли всі мали розходитися, ОСОБА_10 попросив ОСОБА_18 залишитися у квартирі, на що той погодився та дав ключі від квартири.

Згодом, ОСОБА_10 запропонував піти купити цигарки у ОСОБА_12 . Підійшовши до домоволодіння, ОСОБА_11 постукав у дальнє від дверей вікно, а ОСОБА_10 , в цей час стояв біля дверей.

Коли потерпіла відчинила двері, почув гуркіт, як щось впало. Побачив, як ОСОБА_10 наніс удар кулаком в обличчя потерпілої, а потім почав наносити удари ногами. ОСОБА_11 хотів втекти з місця пригоди, оскільки будь-якої домовленості про напад не було. Однак, ОСОБА_10 почав погрожувати йому, сказавши, що з ним буде те саме, що і з потерпілою, якщо він втече.

У подальшому ОСОБА_10 сказав, щоб ОСОБА_11 закрив потерпілій очі, щоб вона їх не бачила, що він і зробив. ОСОБА_10 в цей час пішов у будинок та почав шукати цінні речі.

Через деякий час, ОСОБА_10 вийшов з будинку з колонками та телефоном і пішли назад до квартири ОСОБА_18 ОСОБА_10 сказав, що піде викине телефон потерпілої, коли повернувся, то сказав, що ходив ще раз до потерпілої та добив її.

Стверджує, що не мали наміру будь-що красти у потерпілої, а тим більше її вбивати. У хаті потерпілої нічого не шукав, будь-які домовленості з ОСОБА_10 не мав.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12. ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується дослідженими у суді належними та допустимими доказами, на підставі яких судом першої інстанції зроблено правильний висновок про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_19 , який повідомив суду, що про смерть матері дізнався від знайомих, які йому зателефонували. Приїхавши до неї додому, дізнався, що її вбили. Зазначив, що ОСОБА_12 позичала багатьом людям гроші і всі знали, що у неї були кошти, оскільки вона збирала гроші на проведення операції. Скільки коштів у неї було викрадено він не знає, але впевнений, що це досить значна сума. Останній аз спілкувався з мамою 8-9 лютого;

- показаннями свідків ОСОБА_20 , який повідомив суду, що 14.02.2021 року він з друзями відпочивав в будинку батьків, де вживали спиртні напої. Серед присутніх були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Після того, як всі мали розходитися по домівках, ОСОБА_10 попросив залишитися в будинку на ніч, на що ОСОБА_20 погодився та дав ключі. Чув від обвинувачених, що вони планували піти за цигарками;

- показаннямими свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які давши однакові покази, підтвердили покази свідка ОСОБА_20 та зазначили, що додому поїхали близько 1-ої години на таксі.

Також, винуватість ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими письмовими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 16.02.2021, під час якого оглянуто домоволодіння потерпілої ОСОБА_12 та виявлено труп ОСОБА_12 , та вилучено предмети з нашаруванням РБК, фрагмент полімеру з РБК, змиви з поверхні хлібопічки з РБК, змиви з дверей, тощо (т.1 арк.к.п.59-83);

- протоколом огляду місця події від 16.02.2021 будинку АДРЕСА_4 , у ході якого вилучили коробку із зображенням акустичної колонки з написом SVEN (т.1 арк.к.п.103-105);

- протоколом огляду місця події від 16.02.2021 під час якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , по місцю проживання ОСОБА_11 та вилучено взуття чорного кольору, куртку темно синього кольору, кофту типу светр темного кольору, штани чорного кольору, шапку, мобільний телефон Samsung чорного кольору (т.1 арк.к.п.124-127);

- протоколом огляду місця події від 16.02.2021 під час якого було оглянуто домоволодіння буд. АДРЕСА_1 по місцю проживання ОСОБА_10 , вилучено пачку від сигарет, пару кедів з РБК, кросівки чорного кольору з РБК, шапка синього кольору, зимову куртку синього кольору, рушник з РБК, джинсові штани з РБК, футболки блакитного кольору, портативну акустичну систему SVEN (т.1 арк.к.п.140-146);

- протоколом огляду місця події від 16.02.2021 під час якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 та вилучено змив з полімерного відра, змив з бідончика, верхня частина від стільця з слідами РБК (т.1 арк.к.п.159-164);

- протоколом огляду місця події від 17.02.2021, в ході якого оглянуто частину АДРЕСА_1 та вилучено мобільний телефон S-Tell (т.1 арк.к.п.174-181);

- протоколом огляду трупа від 16.01.2021, під час якого труп ОСОБА_12 та вилучено особисті речі (т.1 арк.к.п.182-187);

- висновком експерта № 20 від 17.03.2021 на тілі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, в тому числі ті, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження могли утворитися в результаті більш десяти травматичних впливів від твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Безпосередня причина смерті ОСОБА_12 поєднана травма : закриті тупа травма голови, закрита тупа травма грудної клітки, заритий перелом пластинки і ріжків щитовидного хряща та ріжків під`язикової кістки (т.2 арк.к.п.146-149);

- висновком експерта № 276 від 02.03.2021, згідно якого у ОСОБА_12 діагностовано набряк головного мозку. Субарахноїдальний крововилив. Деякі морфологічні ознаки шокової реакції. Прижиттєві крововиливи в м`яких тканинах шиї, грудної клітки, в щитоподібній та слинній залозах без клітинної реакції (т.2 арк.к.п.150-155);

- висновком експерта № 20 від 22.04.2021, згідно якого не виключається механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_12 за обставин, на які вказує ОСОБА_10 в ході слідчого експерименту (т.2 арк.к.п.174-175);

- висновком експерта № 20 від 22.04.2021, згідно якого не виключається механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_12 за обставин, на які вказує ОСОБА_11 в ході слідчого експерименту (т.2 арк.к.п.179-180);

- висновком експерта № 33 від 16.03.2021, згідно якого кров на топорищі сокири може походити від ОСОБА_12 та не виключається домішки крові ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.3 арк.к.п.4-8);

- висновком експерта № 162 від 15.03.2021, згідно якого на куртці ОСОБА_10 знайдено сліди крові людини (т.3 арк.к.п.19-20);

- висновком експерта № 153 від 19.03.2021, згідно якого на змивах з хлібопічки та фрагменті пластику знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_12 , або ОСОБА_11 не виключається домішок крові ОСОБА_10 (т.3 арк.к.п.25-27);

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/3194-БД від 29.06.2021, згідно якого на зрізах нігтьових пластин ОСОБА_12 генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_12 та невстановленої особи чоловічої статі, та не містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.3 арк.к.п.55-78);

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/3192-БД від 29.06.2021, згідно якого генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами на зрізах нігтьових пластин ОСОБА_10 збігаються між собою та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (т.3 арк.к.п.84-97);

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/3190-БД від 29.06.2021, згідно якого генетичні ознаки клітин з ядрами на хустці збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.3. арк.к.п.102-113);

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/3193-БД від 29.06.2021 генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами на парі кедів є змішаними, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та не містять генетичних ознак зразка крові ОСОБА_11 (т.3 арк.к.п.119-138);

- висновком експерта № СЕ-19/112-21/2005-ТВ від 11.03.2021, яким визначено вартість золотої каблучки вагою 4 грама в сумі 6774 грн. 39 коп., пари золотих сережок вагою 4 грама в сумі 6774 грн. 39 коп., портативних колонок СВЕН в сумі 1424 грн. 50 коп. (т.3 арк.к.п.149-160);

- висновком експерта № СЕ-19/112-21/4908-ТВ від 22.06.2021, яким визначено вартість мобільного телефону в сумі 250 грн. та карти пам`яті в сумі 53 грн. 33 коп. (т.3 арк.к.п.165-173);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2021 під час якого обвинувачений ОСОБА_11 пояснив та показав, як ним було вчинено кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_12 . При цьому, обвинувачений зазначив, що попередньо він погодився на пропозицію ОСОБА_10 піти до потерпілої та забрати цигарки та гроші. Окрім того, домовився з ОСОБА_10 про розподіл ролей: ОСОБА_11 стукає у двері, а ОСОБА_10 наносить удар потерпілій (т.4 арк.к.п.29-41);

- висновком експерта № 110 від 16.03.2021, згідно якого ОСОБА_11 на момент скоєння правопорушення страждав і на даний час страждає легкою розумовою відсталістю. Проте ступінь розумового недорозвинення у ОСОБА_11 така, що не позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч. 1 КК України (т.4 арк.к.п.119-122);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2021 під час якого ОСОБА_10 пояснив та показав, як ним було вчинено кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_12 . При цьому, обвинувачений підтвердив, що домовився з ОСОБА_11 про вчинення нападу на потерпілу із застосуванням насильства. Та факт нанесення саме ним всіх ударів потерпілій (т.4 арк.к.п.146-151);

- висновком експерта № 90 від 02.03.2021, згідно якого ОСОБА_11 на момент скоєння правопорушення не страждав і на даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (т.4 арк.к.п.197-199);

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/5245-БД від 14.07.2021, згідно якого генетичні ознаки слідів крові людини, виявлених на куртці ОСОБА_10 збігаються між собою з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.6 арк.к.п.3-17).

Оцінивши наведені вище зібрані у кримінальному провадженні докази і доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 4 ст. 187 КК України; вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України: втягненні неповнолітнього у протиправну діяльність, тобто за ч. 1 ст. 304 КК України та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто за ч. 4 ст. 187 КК України та вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, тобто за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду, доведена, вказаний висновок ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_11 , про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, є безпідставними, з огляду на таке.

Так, твердження захисника-адвоката ОСОБА_9 про те, що у неповнолітнього ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не було попередніх домовленостей щодо вбивства потерпілої, не заслуговують на увагу, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що неповнолітній ОСОБА_11 , побачивши протиправні дії ОСОБА_10 мав реальну фізичну можливість залишити місце події.

Незважаючи на погрози з боку ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_11 мав можливість повідомити про напад поліцію, або дорослих і не продовжувати спільні дії з ОСОБА_10 .

Проте, неповнолітній ОСОБА_11 , після нанесення удару ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_12 , зайшов до приміщення будинку, прикривав руками очі потерпілої ОСОБА_12 , щоб вона не могла бачити обличчя нападників, своїми діями, сприяв вчиненню кримінального правопорушення ОСОБА_10 .

До того ж, неповнолітній ОСОБА_11 спалив частину одягу, на якій була кров потерпілої ОСОБА_12 , намагаючись таким чином приховати сліди злочину, отримав 100 грн. з телефону потерпілої, тим самим розпорядився викраденим майном, не повідомив про подію в поліцію та не намагався надати допомогу потерпілій, яка на його переконання була без свідомості.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, наведені обставини, беззаперечно свідчать про обдумані, спільні дії, ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 , які були спрямовані на досягнення кінцевого результату у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_12 .

Водночас, попередня змова обвинувачених ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, щодо потерпілої ОСОБА_12 підтверджується безпосереднім розподілом ролей перед вчиненням кримінального правопорушення та під час його вчинення вказує на наявність попередньої змови обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, які їм інкримінуються.

При цьому, безпосередні дії обвинувачених ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 , зокрема нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, їх локація та кількість, вказують на наявність умислу саме на вбивство, а не на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Вчиняючи насильницькі дії стосовно до особи жіночої статі похилого віку, обвинувачені повинні були передбачити можливість настання смерті потерпілої.

Отже, спільні та узгоджені дії обох обвинувачених направлені на досягнення єдиної мети при нападі на потерпілу, на переконання колегія суддів, виключає ексцес виконавця і свідчать про спільну участь обвинувачених ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 у вчиненні розбійного нападу та умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_12 .

Крім того, на думку колегії суддів, те, що обвинувачені ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 мали умисел саме на вбивство потерпілої свідчить і поведінка обвинувачених після вчинення злочинів, зокрема приховання ним свого одягу, які містили на собі сліди крові потерпілої.

Відповідно до п.п. 6, 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства. Розбій вважається закінченим з моменту такого нападу, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК України або частиною третьою статті 187 КК України.

Пунктом 9 вищезазначеної постанови пленуму Верховного Суду України передбачено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст.187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Враховуючи, що обвинувачені., саме з метою здійснення нападу, проникли до домоволодіння потерпілої, завчасно узгодивши свої дії під час розбою нанесли потерпілій численні удари в область життєво-важливих органів, від яких настала смерть останньої, колегія суддів вважає, що в діях підсудних наявна кваліфікуючі ознаки розбій поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно п. 24 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома ( двома і більше ) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 3 ст. 28 КК України визначено, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома ( двома і більше ) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 вказаної статті, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

Крім того, встановлено, що при нанесені тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 , що призвело до смерті останньої, умисел ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було спрямовано на заволодіння майном потерпілої , оскільки обвинувачені заздалегідь домовились про спільне вчинення викрадення коштів. При цьому, смерть потерпілої, охоплювалось спільними умислом обвинувачених, так як вони діючи спільно, заволоділи грошовими коштами та майном належним потерпілій, намагалися приховати сліди злочину.

При цьому, співучасники можуть бути співвиконавцями, а можуть виконувати різні ролі. Роль ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів визнає як співвиконавців, їх дії мають причинний зв`язок із настанням смерті потерпілого, що повністю охоплювалось їх умислом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» за вчинення за попередньою змовою групою осіб умисного вбивства несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчиняли дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів не враховує доводи кожного з обвинувачених про те, що лише від дій ОСОБА_10 , зокрема, наступила смерть потерпілої та що при наданні йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги не виключається можливість врятувати її життя позбавлені підстав, так як, ОСОБА_23 були заподіяні численні тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті .

Як вбачається із досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів, дії обвинувачених були узгодженими та спрямованими на досягнення єдиної мети, у тому числі й настання смерті ОСОБА_12 . При цьому кожний з них виконував у цьому певну роль.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були об`єднані єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_12 , тому незалежно від вчинюваних, кожним з них дій, вони повинні нести кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене з корисних мотивів, за попередньою змовою групою осіб, і такі їх дії в цій частині - вірно кваліфіковані зач. 4 ст. 187, п. 6 п. 12 ч.2 ст.115 КК Українию

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх особи, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і характеризуючи їх дані, які раніше судимі, також суд першої інстанції при призначенні покарання врахував суттєві обставини справи, які слід врахувати при призначенні покарання обвинуваченим, зокрема, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, роль кожного зі співучасників, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, зокрема особливо тяжкі наслідки вчиненого злочину, зокрема те, що спільними, умисними діями обвинувачених заподіяна смерть потерпілого. Через що обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій п. 6 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 України, яке, на думку колегії суддів, є достатнім та необхідним для їх виправлення та попередження вчинення ним новим кримінальних правопорушень.

Передбачених законом підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,покарання, про що також просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_10 та неповнолітньому ОСОБА_11 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винних, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Так, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжкими злочинами.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , суд врахував, що як особа ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в психдиспансері, наркодиспансері не перебуває, осудний, є особою, що не має судимостей.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції правильно визнав, вчинення злочину, щодо особи похилого віку та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Неповнолітній ОСОБА_11 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами.

Як особа неповнолітній ОСОБА_11 за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, на обліку в психдиспансері, наркодиспансері не перебуває, осудний.

Обставиною, яка пом`якшує покарання неповнолітнього ОСОБА_11 суд першої інстанції правильно визнав, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставинами, які обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_11 судом першої інстанції правильно визнано вчинення злочину, щодо особи похилого віку та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши тяжкість вчиненого, особи обвинувачених ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 , які за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в психдиспансері, наркодиспансері не перебувають, осудні, судимостей не мають, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення обвинувачених ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 можливе лише у умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в межах санкцій, встановлених ч. 1 ст. 304, ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням та неповнолітньому ОСОБА_11 покарання в межах санкцій, встановлених ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі, яке буде справедливим, необхідним та відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченими та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Водночас, місцевий суд, призначаючи покарання неповнолітньому ОСОБА_11 правильно врахував значно меншу роль обвинуваченого у вчиненні злочинів та наявність у нього психічного захворювання, що зменшує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_11 .

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_11 , є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Частиною 2 статті 59 КК України регламентовано, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

У розділі XV КК України передбачено особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, положення якого враховують вікові, соціально-психологічні, психофізичні та інші особливості розвитку неповнолітніх, які вчинили кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 98 КК України встановлено обмеження щодо видів додаткових покарань які можуть бути призначені неповнолітнім та визначено, що до останніх можуть бути застосовані додаткові покарання лише у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до Постанови Верховного суду (справа № 465/5005/15-к від 17.12.2019) зазначено, що вказана норма (ч. 2 ст. 98 КК України) є імперативною, а тому зазначений у ній перелік видів покарань, які додатково можуть бути застосовані до неповнолітніх, є вичерпним. Інші додаткові види покарань щодо осіб, які вчинили злочин до досягнення ними повноліття не застосовуються, навіть у випадку якщо ці особи на час розгляду справи досягли повноліття.

Обвинувачений ОСОБА_14 на момент вчинення злочинів був неповнолітнім.

Санкції ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 115 КК України, передбачають обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Проте, згідно із ч. 2 ст. 98 КК України, таке покарання до неповнолітнього обвинуваченого не може бути застосовано.

За таких обставин, суд першої інстанції, призначаючи неповнолітньому ОСОБА_11 додаткове покарання, застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню - ст. 59 КК України та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню - ч. 2 ст. 98 КК України, що відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з тим, що до ОСОБА_11 , який вчинив злочини до досягнення 18-річного віку, застосовано покарання без урахування його неповнолітнього віку, таке покарання відповідно до 414 КПК України, не відповідає особі обвинуваченого.

Згідно із п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_11 , слід залишити без задоволення, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 червня 2024 року, стосовно неповнолітнього ОСОБА_11 змінити в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 червня 2024 року, стосовно неповнолітнього ОСОБА_11 , в частині призначення покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_11 ;

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, без конфіскації майна;

- за п. п. 6, 12. ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченими з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4