Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/4146/23
Провадження № 1-кп/935/134/24
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2025 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у закритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду в м. Коростишів Житомирської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 18.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується у ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , яке обґрунтовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 177 КПК України, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: ризик переховування останнього від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, крім того існує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, а тому зазначене свідчить про те, що наявність вказаних ризиків обумовлює необхідність у застосуванні до ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До суду потерпіла ОСОБА_8 подала заяву про розгляд судового засідання без її участі.

До суду законний представник потерпілої ОСОБА_9 подала заяву про розгляд судового засідання без її участі.

До суду представник потерпілої ОСОБА_10 подала заяву про розгляд судового засідання без її участі.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 звернулась з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_6 не має на меті переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно виливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як це зазначено прокурором. ОСОБА_6 позитивно характеризується за місце проживання, де проживає разом із цивільною дружиною, яка має проблеми із серцем, має хворих батьків похилого віку, яким потрібна постійна підтримка та допомога. Також, у зв?язку із перебуванням обвинуваченого вже більше року під вартою погіршився психологічний стан дітей, про що свідчать надані характеристики зі школи, що є прямим порушення Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ОСОБА_6 немає змоги працювати та забезпечувати свою сім`ю, піклуватися про дітей. Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів про тримання обвинуваченого під вартою не обгрунтовані, наведені ризикі не містять жодних доказів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує вимоги п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 02 лютого 2025 року включно.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, також враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, що, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, особу обвинуваченого.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні є актуальним, з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України. Тобто, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому, на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Прокурор обґрунтовано посилається на існування ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки останні ще не надавали показання безпосередньо суду (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Обвинувачений ОСОБА_6 , хоч і має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, як зазначає сторона захисту, проте докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі не обрання йому альтернативного запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з метою уникнення від кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілу, свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту, викладених у клопотанні про зміну запобіжного заходу щодо відсутності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків убачається з вище наведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі не обрання йому альтернативного запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з метою уникнення від кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілу, свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

У судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто по 28 березня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3