УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з

ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)»

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено у задоволенні подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що з рішенням суду не згоден. Вважає, що своїм ставленням до праці за весь період відбування покарання, довів своє виправлення. Не погоджується з характеристикою, наданою виправною колонією. Вказує, що має міцні соціальні стосунки, проживав у цивільному шлюбі має сина, працював шофером та має середньо - технічну освіту. Просить суд звернути увагу на його поважний вік і те, що він відбув більш ніж строку покарання. Стверджує, що має добрі плани на життя, бути законослухняним громадянином.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5 , з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе задовільно, до праці відноситься посередньо, за що мав 5 заохочень, з яких одне в 2022 році, три в 2023 році та одне в 2024 році. Вимоги режиму утримання порушував, мав 1 стягнення, яке погашене у законному порядку, відбув необхідні 3/4 строку покарання, тому вважають що він своєю поведінкою довів своє виправлення, у зв`язку з чим до нього можливо застосувати умовно дострокове звільнення від покарання.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2024 року, відмовлено у задоволенні подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5 . Відмовляючи в задоволенні подання, суд дослідивши матеріали провадження та матеріали особової справи, зробив висновок про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно - дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

З матеріалів справи, встановлено, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2015р., ОСОБА_5 засуджено за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. Вирок набрав законної сили 19.10.2015 року; 29.03.2016 Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.02.2015 року по 19.10.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі тобто 7 місяців 21 день. Початок строку: 28.02.2015, кінець строку: 07.07.2026. На день розгляду комісії від 16.10.2024 року невідбута частина покарання складає 1 рік 8 місяців 21 день, а відбута частина покарання 10 років 3 місяців 11 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 відбуває покарання в Казанківській ВК-93 з 26.10.2015р., і на час розгляду апеляційної скарги відбув більш як 3/4 строку покарання. Невідбута частина покарання на даний час складає 1 рік 2 місяця 20 днів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання в ДУ «Казанківська ВК №93» не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Навівши в оскаржуваній ухвалі роз`яснення, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., суд першої інстанції не додержався його точного змісту та залишив поза увагою суттєві фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення поставленого питання.

Так, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 суд зауважив, що заохочення, які засуджений отримав

одне в 2022 році, три в 2023 році та одне в 2024 році, не достатньо для умовно-дострокового звільнення.

Однак, відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_5 зарекомендував себе задовільно, до праці відноситься посередньо, за що мав 5 заохочень, з яких одне в 2022 році, три в 2023 році та одне в 2024 році. Вимоги режиму утримання порушував, мав 1 стягнення, яке погашене у законному порядку, також працював не постійно та заробітну плату отримував тільки з березня по жовтень 2023 року та з квітня по травень в 2024 році, залучався до робіт з благоустрою установи. До робіт ставиться з сумлінно, поставлені завдання завжди виконує своєчасно та якісно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного її виконання. Встановлений режим утримання не порушує, не потребує постійного контролю зі сторони адміністрації, дотримується режиму утримання. У взаємовідносинах з іншими засудженими відкритий, добрий, не конфліктний. У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує законні вимоги без контролю. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Так, умовно-дострокове звільнення слід розцінювати як свого роду винагороду окремих засуджених за зразкову поведінку і ставлення до праці. Пасивна форма поведінки, що складається лиш в утриманні від порушень правил внутрішнього розпорядку є нормою поведінки кожного засудженого і не заслуговують заохочень. Натомість засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та працею довів своє виправлення.

Стягнення, на яке посилається суд в своїй ухвалі, та яке погашене в установленому законом порядку, не може слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, з огляду на дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, праці, додержання вимог режиму.

Згідно до вимогст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Таким чином, на думку апеляційного суду, матеріали провадження містять документально підтверджені факти, які свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, що відповідно до положень ч.2 ст. 81 КК України, може бути визнане підставами для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За такого, на підставі п. 4 ч.1. ст. 407, п. 2 ч.1 ст.409, п. 1 ч.1 ст.411 КПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, з постановленням нової ухвали про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання відносно засудженого ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 звільнити умовно достроково від відбуття покарання призначеного вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2015р., на невідбуту частину строком 1 рік 2 місяця 20 днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді