Справа №461/890/25
Провадження №1-кп/461/325/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м. Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № від 31.10.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Стрийського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , 2016 р.н., військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді старшого механіка-водія 1 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 (призваний 01.2023), у військовому званні старший солдат, раніше судимого: 06.12.2018 Очаківським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, 19.01.2024 Шевченківським районним судом м. Львова за ч.4 ст.185 з урахуванням ст.69, ч.1 ст.309, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, покарання не відбуте,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, 15.05.2023 року не з`явився вчасно на службу до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), без поважних причин, та проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував до 08.06.2023, після чого прибув до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Тобто, у період з 15.05.2023 по 08.06.2023 старший солдат ОСОБА_3 тимчасово припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

Крім цього, старший солдат ОСОБА_3 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, 20.09.2023 самовільно залишив місце служби - місце розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася на той час у АДРЕСА_3 , та проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував до 06.10.2023, тобто до моменту застосування до нього відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, та взяття під варту в залі Шевченківського районного суду м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12, у межах кримінального провадження №0001628 від 04.10.2023 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Тобто, у період з 20.09.2023 по 06.10.2023 старший солдат ОСОБА_3 тимчасово припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав пояснення про те, що вчинив кримінальні правопорушення у зв`язку із життєвими обставинами, повернувся до дитини та проводив час зі своїм сином. Розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати. Ствердив, що дуже хоче повернутися на військову службу, якщо б йому надали таку можливість.

За згодою сторін судового провадження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч.5 ст.407 КК України.

Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України (в редакції статті, що діяла на час вчинення злочину), оскільки він будучи військовослужбовцем не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану.

Його ж дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану (в редакції статті, що діяла на час вчинення злочину).

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.407 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, задовільний стан здоров`я, має постійне місце проживання, розлучений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою спеціальною освітою, є військовослужбовцем за мобілізацією, приймав участь в бойових діях по захисту держави від агресора та був поранений, посередньо характеризується за місцем проходження служби, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на даний час утримується в установі виконання покарань, покарання не відбуте, що свідчить про сталість його незаконної поведінки.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття, яке полягало в критичному ставленні до своєї злочинної поведінки, її осуді, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та досить переконливо.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Згідно з абз.2 п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинене діяння, бажання та намір обвинуваченого ОСОБА_3 повернутися на військову службу, беручи до уваги вище вказані дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання на рівні мінімальної межі санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України.

Підстав для застосування вимог ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено.

На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024, який на час постановлення цього вироку набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.185 з урахуванням ст.69, ч.1 ст.309, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Враховуючи, що у даній справі ОСОБА_3 вчинив злочини до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024, остаточне покарання слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, а саме за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 , з врахуванням правил ч.5 ст.72 КК України, слід зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024, починаючи з 06.10.2023 та до дня набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався, прокурором під час судового розгляду справи відповідне клопотання не заявлялося. Виходячи з цього, початок строку відбування покарання ОСОБА_3 у цьому провадженні має рахуватись з часу набрання вироком законної сили.

Арешт на майно не накладався, цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять років) років.

ОСОБА_3 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 19.01.2024, починаючи з 06.10.2023 та до набрання цим вироком законної сили, з врахуванням правил, передбачених ст.72 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набуття вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1