ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисниці ОСОБА_8 ( у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , у інтересах ОСОБА_11 , подані на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2024 року, якою щодо підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, одружений, має двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 години 00 хвилин 27 січня 2025 року, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн.,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 та застосовано ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із можливістю внесення застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що наявні у провадженні докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України , тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Також, в ході судового розгляду встановлено обгрунтованість оголошеної підозри та існування ризиків, передбачених п.п. 1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, шо ОСОБА_11 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, а також здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який має вищу освіту, працює фізичною-особою підприємцем, одружений, утримує двох малолітніх дітей (10.01.2018 і 04.11.2021 р.н.), страждає на хронічну хворобу.

Незважаючи на те, що ОСОБА_11 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, слідчий суддя, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України вважав за доцільним визначати йому розмір застави.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить про скасування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Обгрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою.

На його думку, оголошена підозра ОСОБА_11 , не відповідає фактичним обставинам та матеріалам клопотання про обрання запобіжного заходу, відсутні докази, які б вказували на підробку документів чи при оформленні права власності на нерухоме майно ОСОБА_11 , відсутні висновки експертиз про ознаки підробки документів, не вказано, які ж саме підроблені документи використав ОСОБА_11 , доказів залучення останнього до злочинної організації, не зазначено, яким чином ОСОБА_11 легалізував отримане майно за договором іпотеки, який є нотаріально посвідченим, крім того відсутні документи, які б вказували на те, що ОСОБА_11 є службовою особою.

Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено ризиків, передбачених п.п.1,2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України з огляду на те, що ОСОБА_11 не притягувався до кримінальної відповідальності, працює, одружений, має сім`ю, постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, виховує двох малолітніх доньок. Щодо ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, то будь-які речі або документи з приводу вказаних у підозрі подій вилучено слідчими та не перебувають у володінні ОСОБА_11 , доступу до цих речей та документів останній не має.

Крім того, з моменту вчинення інкримінованих подій минуло 7 років і протягом вказаного часу ОСОБА_11 , не вживались заходи, спрямовані на незаконний вплив на свідків.

Зазначає, що слідчим суддею було залишено поза увагою стан здоров`я ОСОБА_11 , оскільки знаходження останнього під вартою негативно впливає на його здоров`я та може призвести до летальних наслідків.

Захисник наполягає на тому, що визначений судом розмір застави для його підзахисного є непомірним, призначеним без урахування матеріального стану та належним чином не умотивованим.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить про скасування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2024 року та постановлення нової ухвали, про відмову у задоволенні клопотання слідчого, звільнення з під варти ОСОБА_11 , або зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обгрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, постановленою з істотними порушення вимог КПК України.

Апелянт зазначає, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано неналежним та некомпетентним слідчим СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Вказує, що створення слідчої групи посадовою особою, яка є керівником іншого органу досудового розслідування СУ ГУНП в Дніпропетровській області, свідчить про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні продовжує здійснюватися у СУ ГУНП в Дніпропетровській області, а тому клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано з істотним порушенням правил територіальної підсудності.

Вважає, що стороною обвинувачення пропущений строк передбачений ч. 1 ст. 278 КПК України, для вручення письмового повідомлення про підозру, та зазначене письмове повідомлення про підозру було вручено слідчим, у якого відсутні належні повноваження на вчинення цієї процесуальної дії.

Звертає увагу, що відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25.11.2024 року було проведено обшук за адресою мешкання ОСОБА_11 з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, проте додані до клопотання про обрання запобіжного заходу матеріали не містять процесуального рішення про подальшу перекваліфікацію кримінального провадження.

Щодо недоведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 1 177 КПК України, захисник наводить анологічні із апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 доводи.

Захисник також звертає увагу, що потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 подали до Дніпропетровської обласної прокуратури заяви, в яких просили закрити провадження, оскільки шкода не завдана та жодних претензій вони не мають.

Розмір визначеної судом застави захисник вважає завищеним та таким, що призначений без відповідних правових підстав.

Захисниця ОСОБА_8 також подала апеляційну скаргу, яка є тотожною за змістом до апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ,: просить про скасування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2024 року, або про зменшення розміру застави.

Зазначає, що твердження органу досудового розслідування про спричинення майнової шкоди підозрюваними у межах даного кримінального провадження потерпілим, є такими, що спростовуються, оскільки дії по проведенню всіх активів ТОВ ЗАВОД СПЕЦЛИТ`Є вчинили ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Завдавши матеріальні збитки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 , саме незаконні дії, потерпілих перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із зменшенням вартості всіх учасників ТОВ ЗАВОД СПЕЦЛИТ`Є, даний факт підтверджений рішенням антирейдерської комісії.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення, якими укладені між сторонами правочини (договори) визнані в установленому порядку фіктивними, недійсними, що могло б слугувати належними та допустимими доказами вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду:

- захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_11 апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити.

- прокурор ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисників викладені в судовому засіданні та в поданих ними апеляційних скаргах щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ №2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000224, внесене до ЄРДР 03 квітня 2023 року, у якому ОСОБА_11 29.11.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК Україниє обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого та переліченими в ухвалі слідчого судді.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_11 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як убачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двох років), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) (санкція статті передбачає позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна) КК України, а тому, розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні даних кримінальних правопорушень, останній може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, що ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, є обставиною, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за поведінкою підозрюваного.

Крім того апеляційний суд погоджується із існуванням ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_11 , використовуючи свої зв`язки, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які стосуються заволодіння майном ТОВ Завод «Спецлит`є» та мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, потерпілого та іншого підозрюваного у даному кримінальному правопорушенні. У разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_11 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а тому підозрюваний ОСОБА_11 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено і наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості підозрюваного вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які мали місце на протязі тривалого часу у період з 2018 року по теперішній час, тобто можна зробити висновок, що протиправна діяльність підозрюваного є систематичною.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг сторони захисту про недоведеність існування ризиків, які обгрунтували необхідність обрання щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Крім того, варто зазначити про неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_11 оскільки на даній стадії кримінального провадження запобігти встановленим ризикам можливо виключно за умови застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу підозрюваного, який, за словами сторони захисту має міцні соціальні зв`язки, місце реєстрації, родину, утримує двох малолітніх дітей, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбаченихчастиною четвертоюцієї статті.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що слідчим суддею враховані та застосовані вимоги ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_11 застави у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 3 028 000 гривень 00 копійок.

Крім того, враховуючи, що на час апеляційного перегляду справи підозрюваним ОСОБА_11 застава є виплаченою, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір застави у вищезгаданому розмірі є помірним та достатнім, і може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо аргументів сторони захисту про порушення підсудності та подання клопотання неналежним та некомпетентним слідчим СВ ВП №2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, то слідчий суддя правильно зазначив, що досудове розслідування кримінального провадження №0000224 відповідно до постанови заступника керівника обласної прокуратури доручено слідчим слідчого відділу ВП №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

В той же час, відповідно до постанов прокурора відділу обласної прокуратури процесуальні рішення про визначення підслідності, а також об`єднання кримінальних проваджень за епізодами кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 206-2, 366, 365-5, 255 КК України, відбувались в порядку п. 10 ст. 216 КПК України.

Крім того, ч. 2 ст. 218 КПК України, регламентує, що прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.

Тому слідчий суддя дійшов правильного висновку, що зазначене кримінальне провадження підслідне слідчим слідчого відділу ВП №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, а виниклий спір про підслідність в даному випадку може бути вирішений керівником органу прокуратури вищого рівня, тобто в даному випадку Генеральним прокурором або його заступником.

За таких обставин, зазначені в апеляційних скаргах доводи і підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 01 грудня 2024 року - без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4