№ 755/435/25
№ 1-кп/755/459/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про призначення судового розгляду

"15" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001330 від 18.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 11.10.2023 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 345 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

З Дніпровської окружної прокуратури міста Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001330 від 18.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор доповів про можливість призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, до судового розгляду, оскільки дотримано норм кримінально-процесуального законодавства та підстав для його повернення прокурору або його закриття не встановлено.

Учасники судового провадження не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Зокрема, прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що останній, будучи обізнаними з мірою покарання, яка йому загрожує в разі визнання його винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду, є раніше судимий та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, перебуваючи на іспитовому строці, а тому, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, прохав обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з урахуванням всіх обставин кримінального провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_4 , законний представник потерпілої ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що у клопотанні обставини викладено однобічно, а відповідно до характеристики з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, його підзахисний підтримує соціальні зв`язки та не має стягнень, за місцем проживання скарг на нього не надходило, тобто, не встановлено жодних порушень з боку останнього. Відповідно до відповіді з відділу пробації, у ній зазначено виключно позитивні обставини щодо особи ОСОБА_7 . Зокрема, його підзахисний має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, має на утриманні малолітню дитину, останній із самого початку визнавав свою вину, самостійно ініціював питання щодо відшкодування завданої шкоди, вони неодноразово зверталися до потерпілої сторони з даного питання, однак, потерпіла сторона на даний час не повідомляє про розмір заподіяної шкоди. За місцем хоч і не офіційної роботи, але ОСОБА_7 має можливість отримати позику для відшкодування шкоди, однак, в умовах ізоляції, останній такої можливості не матиме. Враховуючи вищенаведене, прохав обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, зазначивши, що для відшкодування шкоди потерпілій стороні йому необхідно працювати, в умовах ізоляції, він цього роботи не може, він не є суспільно-небезпечною особою. Так, дійсно, він раніше притягувався до відповідальності, однак, за вчинене вже поніс покарання, просить вибачення у потерпілої сторони та жалкує про вчинене.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, оглянувши клопотання, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, суд вважає, що є достатні підстави для призначення його до судового розгляду, оскільки, згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим, відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для його повернення прокурору не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не заявлено.

Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України наявні, з огляду на специфіку кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчинених кримінальних правопорушеннях, а також на конкретні обставини кримінального провадження та його особу.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами, може переховуватись від суду, можуть впливати на потерпілу сторону та свідків, раніше судимий, перебуває на іспитовому строці.

Крім того, у суду відсутні дані, що стан здоров`я обвинуваченого на даний час перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення та стороною захисту такого тне надано.

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Так, при вирішенні питання щодо визначення застави, суд враховує, що внаслідок ДТП потерпілій спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження та було залишено без допомоги, на що вказує кваліфікація за ст. 135 КК України.

Зокрема, суд враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень під час перебування на іспитового строці та вказано, що керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зокрема, як вбачається з долучених до клопотання прокурор матеріалів, раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, у тому числі й за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, зокрема, його вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, ризики вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Такий запобіжний захід не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 314-316 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001330 від 18.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, призначити до судового розгляду на 23 січня 2025 року на 12 годину 25 хвилин у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, представника потерпілої, законного представника потерпілої, захисника та обвинуваченого.

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя