ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/33/25
Номер справи місцевого суду: 766/1764/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

12 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06 лютого 2025 року в кримінальному провадженні №0000125 від 04 лютого 2025 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 19:00 год. до 07:00 години.

На ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-не відлучатися за межі м.Херсона без дозволу слідчого, прокурора або суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження про зміну свого місця проживання, номеру мобільного телефону та про кожен день виходу на роботу та місце роботи.

ОСОБА_8 звільнено з-під варти в залі суду.

Строк дії ухвали визначено до 05 квітня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06 лютого 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 04 квітня 2025 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що слідчий суддя вирішуючи клопотання не надав належної оцінки наявності ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи продовжити свою злочинну діяльність.

Існування зазначених ризиків на думку прокурора обґрунтована тяжкістю інкримінованого ОСОБА_8 злочину та суворістю покарання, що може бути призначене у разі визнання винуватим, що може спонукати підозрюваного до переховування. Крім того, підозрюваний проживає разом з свідком та потерпілим в даному кримінальному провадженні, а тому може вдатися до незаконного впливу на свідка чи продовжити свою протиправну діяльність.

На думку прокурора саме запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

У судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З клопотання слідчого вбачається, що ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000125 від 04 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КК України.

04 лютого 2025 року в рамках даного кримінального провадження в порядку ст.208, ч.1 ст.615 КПК України затримано ОСОБА_8

05 лютого 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_8 04 лютого 2025 року приблизно о 15:00 год., перебуваючи в приміщенні квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, під час раптового словесного конфлікту, що виник між ним і потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому два удари кулаком правої руки в область обличчя та узявши до рук дерев`яну качалку наніс один удар в область гомілки правої нижньої кінцівки в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до довідки №1556 Херсонської обласної Клінічної лікарні тілесні ушкодження у вигляді: закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку, субдуральний крововилив в правій тім`яній ділянці, множинні забої м`яких тканин обличчя, закритий перелом кісток лицевого скелету, відкритий перелом обох кісток правої гомілки.

06 січня 2025 року слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За твердженням слідчого ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного злочину, що підтверджується долученими до клопотання доказами.

Крім того, слідчий послався на існування ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи продовжити злочинну діяльність.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя не погодився із доводами сторони обвинувачення та застосував до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання з 19:00 до 07:00 години та покладенням обов`язків, що передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, а також існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. В той же час, стороною обвинувачення не доведено існування інших заявлених ризиків, а також неможливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Надаючи оцінку вказаним висновками слідчого судді у відповідності із доводами апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування заявлених ризиків та доцільність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби.

Так, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 , протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , довідкою №1556 від 04 лютого 2025 року з КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР.

Оцінюючи питання існування обґрунтованої підозри, суд апеляційної інстанції виходить із поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Згідно вказаного в рішенні ЄСПЛ визначення, обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, що долучені до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, адже фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Що стосується питання існування заявлених стороною обвинувачення ризиків, то на переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про відсутність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Так, стосовно загрози втечі особи ЄСПЛ виходить із того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, підозрюваний ОСОБА_8 , хоч і має місце проживання та проживає з батьками, проте вказані обставини не свідчать про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які є достатніми для висновку про відсутність ризику переховування. Зокрема підозрюваний не одружений, не працевлаштований та не має офіційних джерел доходу. Наведена характеристика у поєднанні із підозрою у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_8 , з метою уникнення покарання може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Посилання сторони обвинувачення на існування ризику незаконного впливу на свідків чи потерпілого в кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки матеріали провадження не містять жодних доказів, які б свідчили про існування даного ризику. Так, підозрюваний, хоч і проживає з потерпілим за однією адресою, проте слідчим суддею встановлено, що потерпілий перебуває на лікуванні, при цьому заподіяні потерпілому тілесні ушкодження у процесуальний спосіб зафіксовані. Підозрюваний ОСОБА_8 визнає фактичні обставини заподіяння тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

В даному випадку стороною обвинувачення не надано жодних доказів з приводу спроб підозрюваного будь-яким чином незаконно впливати на свідка чи потерпілого у кримінальному провадженні.

Також стороною обвинувачення не доведено існування ризику можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких відомостей щодо схильності підозрюваного до вчинення правопорушень. Так, підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце проживання. Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_8 раніше вчиняв домашнє насильство чи інші правопорушення стороною обвинувачення не надано.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд апеляційної інстанції виходить із того, що вказаний запобіжний захід є найсуворішим та застосовується виключно якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В даному контексті Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду стороною обвинувачення, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих аргументів щодо виключної необхідності застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби на думку апеляційного суду не взмозі запобігти ризику переховування підозрюваного.

З огляду на наведене, враховуючи фактичні обставини провадження, відомості про особу підозрюваного, а також існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що стосовно підозрюваного доцільно застосовати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який зможе запобігти встановленому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З огляду на наведене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06 лютого 2025 року, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-не відлучатися за межі м.Херсона без дозволу слідчого, прокурора або суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження про зміну свого місця проживання, роботи.

Строк дії ухвали визначити до 05 квітня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3