Справа № 489/8458/24
Провадження № 1-кп/489/579/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

16 січня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0001011 від 28.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06.03.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень; 20.01.2016 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до чотирьох місяців арешту; 23.11.2018 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 10 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 850 грн; 10.07.2020 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 31.10.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва статтями 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі; 01.06.2023 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.11.2024 звільнений від покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185 КК України та вважається засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк два роки; вироком Ленінського районного суд міста Миколаєва від 23.10.2024 за ст. 185 ч. 4, 71 КК України до покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно), захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

встановив:

27.07.2024 близько 13:20 год. ОСОБА_3 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, незаконно заволодів мобільним телефоном марки «Motorola E13» (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ), об`ємом пам`яті 128 Гб, із сім-картками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , вартістю 3786,56 грн, належним потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши тим самим матеріальну шкоду на вищевказану суму. Після того ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно в кінці липня 2024 року зайшов до квартири потерпілого ОСОБА_7 по вул. Космонавтів м. Миколаєва, де попросив у нього телефон, сказавши, що хоче здійснити телефонний дзвінок. Отримавши вказаний телефон марки «Моторола», він залишив місце події та в подальшому продав його на ринку «Колос» чоловіку, який продає телефони. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, засудив свої дії, шкодує з приводу їх вчинення, вказавши, що причиною їх вчинення був його незадовільний матеріальний стан, попросив вибачення. Запевнив суд, що став на шлях виправлення й тому просив не призначати йому надто суворе покарання.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.07.2024 вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції з приводу того, що 27.07.2024 близько 13:20 год. невідома особа по АДРЕСА_2 заволоділа його мобільним телефоном марки «Motorola E13».

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 27.08.2024, потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 27.07.2024 в денний час за адресою: АДРЕСА_2 заволоділа його мобільним телефоном марки «Motorola E13» синього кольору.

Згідно з протоколом пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 27.08.2024, свідок ОСОБА_8 серед пред`явлених йому для впізнання осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка в кінці липня 2024 на ринку «Колос» продала йому мобільний телефон «Motorola E13».

Згідно з висновком експерта № 4220/24 від 30.08.2024, ринкова вартість мобільного телефону марки «Motorola E13», об`ємом пам`яті 128 Гб, станом на 27.07.2024 становила 3786,56 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він своїми умисними діями здійснив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що вчинене повторно.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до нетяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався, є раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що обвинувачений повністю визнав свою провину у протиправному заволодінні майном потерпілого та вказав на своє розкаяння, засудив свої дії, попросив вибачення, запевнив суд про неприпустимість вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності, тобто належних висновків для себе не зробив.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки інші види покарання є недостатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.10.2024, до ухвалення якого останній вчинив інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення, призначивши останньому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Цивільний позов не заявлявся.

У кримінальному провадженні відсутні речові докази.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Натомість у даному кримінальному провадженні слідчим залучався для проведення судово-товарознавчої експертизи судовий експерт, який не є працівником державної установи, тому відсутні передбачені ч. 2 ст. 124 КПК підстави для стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат на його залучення.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки останній на даний час фактично відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.10.2024, невідбута частина покарання за яким підлягає частковому складанню із покаранням за даним вироком.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік два місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.10.2024 у справі № 489/7725/24 шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 25.10.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати, залишивши його утримання в ДУ «Казанківська ВК (№93)».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1