Номер провадження: 11-сс/813/25/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що із заяви ОСОБА_5 від 13.06.2024 року та з її пояснень у судовому засіданні вбачається, що майнова шкода їй внаслідок можливих протиправних дій головним спеціалістом відділу централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ №2 Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_6 завдана не була. Заявниця лише робить припущення, яке необхідно перевірити, що шкода була завдана державі. За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга ОСОБА_5 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою зобов`язати уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення та надати їй витяг з ЄРДР.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали апелянт зазначає, що слідчим суддею не було з`ясовано на якому саме процесуальному документі (рішенні) містились обґрунтування висновків керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ОСОБА_7 про відсутність обставин та конкретних фактів, якщо досудове розслідування не проводилось, слідчі та оперативні дії не вчинялись, не були виконані обов`язкові вимоги, окрім ст.94 КПК, встановлені ч.2 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК, які визначають, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів, яке покладено саме на слідчого та прокурора.

Апелянт наголошує, що стаття 214 КПК України, не вимагає оцінки заяви на предмет наявності складу злочину. Допускається тільки обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення.

Крім того, на думку апелянта, кримінально процесуальне законодавство України не покладає на заявника обов`язок з достовірністю наводити у заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення усі елементи складу злочину.

Апелянт також стверджує, що розподіл даної справи в місцевому суді проведено з порушенням порядку автоматизованого розподілу справ, встановленого ч.3 ст.35 КПК України, оскільки в Київському районному суді м. Одеси мають місце факти незаконного втручання у систему АСДС внаслідок чого, до звітів про автоматичне визначення слідчого судді, вносяться неправдиві відомості щодо відсутності спеціалізації у певних суддів; штучного зменшення кількості суддів, що приймають участь у автоматизованому розподілі справ за спеціалізацією слідчий суддя.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, про час місце та розгляд були повідомлені належним чином.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

У свою чергу заявник ОСОБА_5 тричі не з`явилась у судові засідання апеляційного суду, призначенні на 06.11.2024 року, 11.12.2024 року, 21.01.2025 року, кожного разу звертаючись із клопотаннями про відкладення розгляду на іншу дату.

У судове засідання 19.02.2025 року ОСОБА_8 також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про відкладення розгляду справи клопотань не заявляла.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя та приймаючи до уваги те, що сторони, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді не з`явилась, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 року №139). Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4), 5) ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК України, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК України).

Верховний Суд у своїй постанові №761/20985/18 від 16 травня 2019 року наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Також Верховний Суд у своїй постанові № 556/450/18 від 30 вересня 2021 року вказав, що підставою початку досудового розслідування не є будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник в першу чергу має звернутися до уповноваженого державою органу із повідомленням про кримінальне правопорушення, в якому повинна зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Апеляційним судом встановлено, що 13.06.2014 року, ОСОБА_5 звернулась до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одеса) ТУ ДБР у м.Миколаєві з заявою в порядку ст.214 КПК. Заявниця стверджувала, що відповідно до відомостей вказаних головним спеціалістом відділу централізованого оформлення документів для іноземців та ОБГ №2 Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_6 у декларації від 18.01.2024 року, поданої за 2021 рік, наявним є факт перебування останньої у декретній відпустці. Відповідно до вказаних відомостей ОСОБА_6 , у декларації від 21.03.2024 поданої за 2023 рік, останньою зазначено, що вона отримала від ГУ ДМС України за лікарняні листи, грошові кошти у розмірі 30815 грн. Також, ОСОБА_6 у декларації зазначила, що отримала від Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації Одеської області, грошові кошти у розмірі 88350 грн. З огляду на зазначене, констатувала факт, що ОСОБА_6 , знаходячись у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, після виходу на роботу у 2022 році, за відповідно поданою нею заявою до ГУ ДМСУ, на роботу не ходила, а постійно перебувала на лікарняному. На підтвердження непрацездатного стану особи, окрім лікарняного листа з зазначеним діагнозом (шифром) у медичній документації пацієнта повинні міститися комплекс результатів відповідних медичних досліджень, призначене до цього відповідне лікування, в тому числі амбулаторне, стаціонарне, тощо. Натомість, у соціальній мережі «Instagram» на своїй офіційній сторінці, ОСОБА_6 , під час знаходження на лікарняному в період часу з грудня 2022 року по липень 2023 року, викладає як вона проводить своє дозвілля: розваги в парках, на пляжах, в ресторанах, в салонах краси, зустрічі з друзями та інше. На думку заявниці ОСОБА_5 , така поведінка ОСОБА_6 , яка знаходячись на лікарняному не знаходиться на лікуванні в медичному закладі, на роботу не виходить, а розважається у вищезазначений спосіб підлягає ретельної перевірки. Також, потребує перевірки факт виїзду ОСОБА_6 , за кордон у кінці травня місяця 2021 року, до початку відпустки за вагітністю та пологами. На переконання заявниці в діях ОСОБА_6 наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

Колегія суддів наголошує про те, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Фактично у своїй заяві ОСОБА_5 повідомляє про те, що ОСОБА_6 вчинила, на її думку, протиправні дії, які полягають у невідповідності способу її життя з відомостям викладеними в декларації, а також вважає, що розваги останньої та публікації в соціальній мережі під час лікарняного, є підтвердженням вчинення злочину.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_5 колегія суддів приходить до висновку про те, що заява не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в повідомленні про вчинення кримінальних правопорушень, за ч.3 ст.190, ч.4 ст.358, КК України. Також заява, окрім переліку статей особливої частини КК України не містить достатнього обґрунтування стосовно наявності фактичних даних, які б свідчили про наявність істотної шкоди, що могла бути завдана можливими неправомірними діями ОСОБА_6 , що є головною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Щодо злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, колегія суддів зазначає, що диспозицією вказаною статті передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Разом з тим, в заяві ОСОБА_5 не вказано які саме данні свідчать про те, що ОСОБА_6 дійсно використовувався завідомо підроблений документ (лікарняний лист), і яким чином вона дійшла висновку, що вказаний документ містить ознаки підробки.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що скарга заявниці є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя слушно зазначив про те, що вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 стосовно порушення вимог ч.3 ст.35 КПК при здійсненні автоматизованого розподілу її скарги, з посиланням на те, що в Київському районному суді м. Одеси мають місце факти незаконного втручання у систему АСДС, апеляційний суд визнає неспроможними.

Так, згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22.08.2024 року, суддя ОСОБА_1 був визначений слідчим суддею по справі №1-кс/947/11181/24 за скаргою ОСОБА_5

ОСОБА_5 вважає, що слідчий суддя ОСОБА_1 на мав повноважень розглядати її скаргу і, як наслідок, постановлена ним ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до відомостей звіту про автоматичне визначення слідчого судді, автоматизований розподіл скарги ОСОБА_5 відбувався між двома слідчими суддями Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

Інші слідчі судді, зокрема: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , були виключені з автоматизованого розподілу, оскільки у них відсутня спеціалізація щодо розгляду даної категорії справ.

Апеляційний суд зазначає, що засади використання автоматизованої системи документообігу суду затверджуються виключно зборами суддів відповідного суду і лише збори суду мають право визначати спеціалізацію того чи іншого судді.

Будь-яких доказів про те, під час автоматизованого розподілу скарги мало місце незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду ОСОБА_5 апеляційному суду не надала, а отже її доводи про розгляд скарги незаконним складом суду є безпідставними.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_5 особисто була присутня в судовому засіданні під час розгляду її скарги, надала пояснення щодо фактичних обставин справи, проте відводу слідчому судді не заявляла.

Вказані обставини свідчать про те, що під час розгляду скарги в суді першої інстанції у ОСОБА_5 не виникало сумнівів в об`єктивності та неупередженості слідчого судді ОСОБА_1 .

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 306, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4