ЄУН справи: 336/7264/24
Номер провадження: 1-кп/336/1159/2024
ВИРОК

іменем України

23 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004392 від 27.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця, громадянина України, раніше не судимого, розлученого, який має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 19.03.2022 № 68 сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду помічника командира 3 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 06.03.2024 № 69, сержант ОСОБА_4 вибув у службове відрядження до оперативного угрупування військ «Запоріжжя» оперативного стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », для виконання бойових завдань.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 08.03.2024 № 75, сержант ОСОБА_4 прибув у службове відрядження із зарахуванням на котлове забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102- ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, сержант ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник с безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, ще за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

26 травня 2024 року, приблизно о 00:15 год., перебуваючи у місці несення служби, в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 НГУ y АДРЕСА_2 , заступник командира стрілецької роти (резервної) по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 НГУ старший лейтенант ОСОБА_7 віддав наказ, направлений на виконання бойового розпорядження бойового розпорядження командира 2 батальйону оперативного призначення 14 бригади оперативного призначення № 156 ОКП-ОРІХІВ від 26.05.2024 та бойового розпорядження командира 1 роти (на бтр) оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення 14 бригади оперативного призначення № 15 КСП-ПРЕОБРАЖЕНКА від 26.05.2024 щодо продовження виконання бойових завдань з спільного утримання ротного опорного пункту, утримання чергових вогневих засобів колективної зброї на визначених позиціях в постійній готовності із завданням знищення (ураження) живої сили та вогневих засобів противника.

Після цього сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел сержант ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності заступника командира стрілецької роти (резервної) по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ заступника командира стрілецької роти (резервної) по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_7 , направлений на виконання бойового розпорядження бойового розпорядження командира 2 батальйону оперативного призначення 14 бригади оперативного призначення № 156 ОКП- ОРІХІВ від 26.05.2024 та бойового розпорядження командира 1 роти (на бтр) оперативного призначення 2 батальйону оперативного призначення 14 бригади оперативного призначення № 15 КСП-ПРЕОБРАЖЕНКА від 26.05.2024 щодо продовження виконання бойових завдань з спільного утримання ротного опорного пункту, утримання чергових вогневих засобів колективної зброї на визначених позиціях в постійній готовності із завданням знищення (ураження) живої сили та вогневих засобів противника, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав. Показав, що отримав наказ старшого лейтенанта ОСОБА_7 , однак відмовився від його виконання, посилаючись на біль у спині. Пояснив суду, що приблизно за тиждень до отримання наказу закінчив її лікування. Проте вона все одне нагадувала про себе. В день отримання наказу до лікаря не звертався. Коли був доставлений до ДБР, був направлений на томографію, яка ніяких захворювань не показала. У вчиненому щиро кається, наразі продовжує військову службу, бажає служити і надалі.

З дослідженої судом медичної характеристики від 27.05.2024 вбачається, що ОСОБА_4 під спостереженням медичної служби перебуває з 25.02.2022 по день надання цієї характеристики.

У період з 13.04.2024 по 17.04.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у медичній роті 3028 з діагнозом люмбаго з ішіасом.

У період з 12.05.2024 року по 19.05.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у медичній роті 3028 з діагнозом: Люмбаго з ішіасом. ДДЗ ПВХ. Остеохондроз, непрямі ознаки задньої грижі диска L5-S1. Початкові прояви ДДЗ ШВХ Нестабільність у сегментах С2, C3.

Отже досліджені судом докази не вказують на те, що відмова ОСОБА_4 від виконання наказу заступника командира роти військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_7 обумовлена об`єктивними причинами.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням вищезгаданого документу та відомостей, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає за обставину, що суттєво пом`якшують покарання обвинуваченому, його бажання та вже брати подальшу участь у відсічі збройної агресії російської федерації відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 26.07.2024 ОСОБА_8 зарахований на всі види забезпечення з 26.07.2024.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Керуючись наведеним при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, яке закон відносить до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність даних щодо негативної поведінки за місцем проходження військової служби, враховуючи наявність вищеприведених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також думку прокурора, який вважав за можливе при призначенні покарання застосувати положення ст. 69 КК України та на підставі ст. 58 КК України замінити покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця, суд доходить висновку про достатність покарання у виді позбавлення волі із призначенням його нижче меншої межі, визначеної санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, відповідно до положень ст. 69 КК України.

Відповідно до положень ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи те, що обвинувачений не вчиняв дій щодо ухилення від суду та проходження військової служби, та продовжує нести військову службу, суд, з урахуванням думки прокурора, вважає за можливе змінити призначене обвинуваченому покарання у виді 2 років позбавлення волі на службове обмеження із відрахуванням в доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Обвинувачений фактично затриманий 27.05.2024 та на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2024 тримався під вартою, звільнений 26.07.2024 у зв`язку із внесенням застави. Строк тримання під вартою слід зарахувати до призначеного покарання за правилами, встановленими ст. 72 КК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

В судовому засіданні не надано відомостей щодо реквізитів платіжного доручення, яким внесено заставу, а тому питання її повернення засудженому може бути вирішено в порядку ст.ст. 537-539 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.05.2024 по 26.07.2024 (61 день) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1