Справа № 686/4355/23
Провадження № 1-кс/686/3117/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000150,

встановила:

27.03.2025 старший слідчий відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_4 ,. звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням, погодженим із прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення інших кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний із ізоляцією підозрюваного від суспільства. Просили врахувати, що події кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, мали місце у 2023 році та на сьогодні він є законослухняним громадянином. Пройшов курс лікування від наркотичної залежності у Центрі реабілітації «Там, де життя» у період з квітня по серпень 2024 року. На сьогодні ОСОБА_5 самостійно доглядає батька, який не може самостійно пересуватися внаслідок інвалідності та захворювання на рак головного мозку.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

14.04.2022 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000150 зареєстровано кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ч.2 ст. 307 КК України.

27 березня 2025 року ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме про те, що « ОСОБА_5 , 28.04.2020 будучи судимим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за вчинення кримінального правопорушення передбаченого статтею 309 КК України на шлях виправлення не став та порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, а саме вимоги ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанню ними» та ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якої діяльність з обігу психотропних речовин, обіг яких заборонено, включених до списку 2 таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», на території України без передбаченого Законом дозволу забороняється, достовірно знаючи, що PVP є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, маючи корисливий мотив, направлений на незаконний збут PVP, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, незаконно збував особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, у невстановлений в ході досудового розслідування час, місці, спосіб та особи, але не пізніше 17.01.2023, незаконно придбав 0,37 г. кристалічної речовини світло-рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0,2981275 г., обіг якої заборонено та незаконно зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці з метою подальшого збуту до 17.01.2023.

В подальшому, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання прибутку о 16 год 43 хв, перебуваючи на території лісу, який знаходиться неподалік кінцевої зупинки громадського транспорту «Ліс» маршрутного таксі № 54 по вул. Світанковій в мікрорайонні «Лезнево» м. Хмельницький, умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув, з рук у руки 0,37 г. кристалічної речовини світло-рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0,2981275 г., обіг якої заборонено, у прозорому пакеті із синтетичного матеріалу, особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , за грошові кошти в сумі 430 грн., досягнувши при цьому раніше поставленої мети.

Відповідно до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця І Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Окрім того, ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, у невстановлений в ході досудового розслідування час, місці, спосіб та особи, але не пізніше 14.02.2023, незаконно повторно придбав 0,418 г. кристалічної речовини рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0,3071255 г., обіг якої заборонено та незаконно повторно зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці з метою подальшого збуту до 14.02.2023.

В подальшому, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання прибутку о 17 год 12 хв, перебуваючи поряд із вхідними дверима до під`їзду № 2 будинку № 21 по вул. Панаса Мирного в м. Хмельницький, умисно, з корисливих мотивів, незаконно, повторно збув, з рук у руки 0,418 г. кристалічної речовини рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою 0,3071255 г., обіг якої заборонено, у паперовому згортку, особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 , за грошові кошти в сумі 430 грн., досягнувши при цьому раніше поставленої мети.

Відповідно до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця І Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено».

На підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину слідчим надано такі докази: протокол огляду грошових коштів від 17.01.2023; протокол вилучення придбаного товару від 17.01.2023; висновок експерта № СЕ-19/123-23/882-НЗПРАП від 25.01.2023; протокол про результати здійснення негласних слідих (розшукових) дій від 18.01.2023; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 18.01.2023; протокол огляду від 16.02.2023; протокол огляду грошових коштів від 14.02.2023; протокол вилучення придбаного товару від 14.02.2023; висновок експерта № СЕ-19/123-23/1969-НЗПРАП від 23.02.2023; протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 15.02.2023; протокол про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій від 15.02.2023; протокол огляду від 09.03.2023; інші матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Частиною 1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Разом з тим, вказаний у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки слідчим та прокурором не наведено обставин, які б давали суду беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_5 має намір ухилятися від слідства, адже лише тяжкість можливого покарання при можливому визнанні підозрюваного винним не може свідчити про існування вказаного ризику відповідно до вимог закону.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребує позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

ОСОБА_5 розлучений, утримує неповнолітню дитину, здійснює постійний догляд за хворим батьком, який нездатний до самообслуговування внаслідок обмеження рухової активності та з яким він спільно проживає, раніше не судимий.

Таким чином, ризик переховування від органів досудового розслідування спростовується зазначеними обставинами.

Також при вирішенні клопотання слідчим суддею враховується, що що події кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, мали місце ще у 2023 році. У ході обшуку, проведеного 27.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.03.2025, за місцем проживання ОСОБА_5 заборонених в обігу речей та предметів не виявлено та не вилучено, а відтак клопотання не містить будь-яких обґрунтувань підстав вважати, що підозрюваний має намір чи продовжує вчиняти злочини, з посиланням на відповідні докази та реальність таких обставин.

Разом з тим, приходжу до висновку про існування ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

При цьому враховується встановлена КПК процедура отримання показань від осіб, які є свідками, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримують шляхом слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засідання (ч. 1,2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в поряду, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору або посилатися на них (ч. 4 ст.95 КПК України).

Отже ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань судом від свідків.

З приводу твердження про те, що ОСОБА_5 є раніше судимою особою, слідча суддя враховує, що у судовому засіданні було встановлено, що останній був засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2020 за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Відповідно до повідомлення керівника апарату Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_8 , ОСОБА_5 сплатив суму штрафу, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2020, в розмірі 850 грн., а також судові витрати на користь держави в сумі 942 грн. 06 коп. 05.05.2020.

Таким чином, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 89 КК України, ОСОБА_5 визнається таким, що не має судимості.

ВС у постанові № 647/1831/15-к від 27.09.2018 вказав, що судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком) та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

А відтак, приходжу до висновку про недоведеність стороною обвинувачення ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

ОСОБА_5 має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину.

Слідча суддя враховує, що на утриманні ОСОБА_5 також перебуває його батько ОСОБА_9 , 1952 року народження, який є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 129093. Окрім того, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста КП «Хмельницький міський лікувально-діагностичний центр» ХМР ОСОБА_10 від 14.03.2025, ОСОБА_9 потребує постійного догляду в зв`язку із встановленим діагнозом. Також, згідно із медичним висновком КП «ХМЦПМСД № 2» ХМР амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 4 про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі від 24.01.2025, рухова активність ОСОБА_9 різко обмежена. Підозрюваний в судовому засіданні повідомив, що його матір ОСОБА_11 померла, на підтвердження чого долучим копію свідоцтва про смерть ОСОБА_11 серії НОМЕР_1 , а відтак особи, які могли б забезпечити постійний догляд його батькові ОСОБА_9 , фактично відсутні.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У п.26-28 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України» N 38717/04 від 14.10.2010, суд наголосив, що ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Враховуючи доведений стороною обвинувачення ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, усі, визначенні ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, відсутність осіб, які б могли здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_9 батьком підозрюваного, особою, яка його потребує, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, адже саме такий запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Виконання вказаного запобіжного заходу контролюється правоохоронним органом, що убезпечує можливість виходу підозрюваного з місця проживання та відповідно, мінімізує можливі контакти із свідками та повною мірою запобігає ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Прокурором та слідчим не надано слідчому судді достатніх об`єктивних даних, які б вказували, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, не зможе запобігти доведеному під час судового розгляду ризику незаконного впливу на свідків.

Водночас, на підозрюваного необхідно покласти відповідні обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Строк домашнього арешту слід визначити в межах строку досудового розслідування, а саме по 23.05.2025 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України,

постановила:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 23.05.2025 включно, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатись з населеного пункту, у якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання відповідному органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України, у випадку наявності.

Роз`яснити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала діє до 23.05.2025 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя