Провадження № 11-сс/4823/176/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_10 , про обрання підозрюваному ОСОБА_11 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівка Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, який перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_1 (зараз відсторонений), інваліда ІІ групи, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 120 (сто двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 363 360 грн., з покладенням на підозрюваного обов`язків.

Строк дії покладених обов`язків встановлено до 19 травня 2025 року.

Приймаючи рішення слідчий суддя вказав про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_11 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 409 КК України, а також доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, проте не доведеності ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, врахував дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом ІІ групи та учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину, яка перебуває під його опікою, оскільки дружина також є військовослужбовцем та перебуває в зоні бойових дій, а тому прийшов до висновку, що достатнім на даному етапі досудового розслідування буде застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави та покладення обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. При визначенні розміру застави слідчий суддя зазначив про безпідставність визначення його розміру лише із розміру заявлених позовних вимог, а тому врахував майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та встановлені у судовому засіданні ризики, що обумовлено положеннями ч.4 ст. 182 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді як таку, що ухвалена з порушенням вимог КПК України, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.05.2025 року, з визначенням застави, що становить 2 000 000 гривень.

Прокурор погоджується з висновками слідчого судді щодо встановлення підозри висунутої ОСОБА_11 як обґрунтованої, проте вважає, що поза увагою слідчого судді залишились ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а також обставини, які характеризують підозрюваного, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що один із злочинів у якому підозрюється ОСОБА_6 є корупційним, за який виключається у подальшому застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, можливість застосування яких залишається лише на підставі інституту угод.

Апелянт переконаний, що реальність та невідворотність покарання вказують на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім того, представник сторони обвинувачення, усупереч висновку слідчого судді, вважає наявним ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_6 проходив службу в органах ДСНС та за весь час набув знайомств з представниками різних соціальних верств, що може використати для перешкод кримінальному провадженню у будь-який спосіб, у тому числі шляхом незаконного впливу на свідків, зокрема, службових осіб військової частини НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якої перебуває військова частина НОМЕР_1 .

За таких обставин, переконаний автор скарги, наявні усі підстави для застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більше того вважає, що застосований слідчим суддею запобіжний захід не зможе в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, вказавши про обґрунтованість підозри та наявності ризиків, яким обґрунтоване клопотання, підозрюваного та його захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, переконуючи у законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Як убачається з матеріалів судової справи, в провадженні П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 28.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України.

20 березня 2025 року ОСОБА_11 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 409 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 ряд солдатів та офіцерів зараховані до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та призначені на відповідні посади.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11.01.2024, ОСОБА_6 вступив в злочинну змову з картографом картографічного відділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , розробивши план з незаконного збагачення підлеглого особового складу, який полягав у створенні запасного командного пункту, за виконання обов`язків із охорони якого у складі нарядів військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 передбачалось нарахування та виплата додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Про Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

З метою реалізації вказаного злочинного плану командиром військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_6 11.01.2024 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 10 «Про призначення сил та засобів на виконання бойового розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.10.2023 № 2689т/ОКП», яким призначено особовий склад, що включений до сил та засобів Оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Також цим наказом визначено запасним командним пунктом тиловий командний пункт, який розміщено в приміщенні на території складу зберігання техніки та пально-мастильних матеріалів.

Відповідальним за організацію роботи на тиловому командному пункті, за організацію виконання заходів охорони, оборони та визначення особового складу, який залучатиметься, визначено картографа картографічного відділу капітана ОСОБА_12 .

Після цього, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , у період часу з січня по листопад 2024 року, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, діючи за пособництва ОСОБА_12 , на користь військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 видав накази про нарахування та виплату цим військовослужбовцям додаткової грошової винагороди за несення служби у нарядах по охороні тилового командного пункту військової частини.

Так, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , зловживаючи свої службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, за пособництва ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , які не були обізнані про злочинні наміри командира військової частини, безпідставно нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду за виконання обов`язків військової служби в наряді з охорони тилового командного пункту військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Внаслідок злочинних дій командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , які полягають у зловживанні останнім своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, вчиненому за пособництва відповідального за організацію роботи на тиловому командному пункті військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , в інтересах окремих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а також самого ОСОБА_12 , державі, в особі війсьвої частини НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якої перебуває військова частина НОМЕР_1 , спричинено збитки на загальну суму 1539668,77 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є тяжкими наслідками.

Крім того, командир військової частини підполковник ОСОБА_6 наприкінці березня 2024 року, за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, діючи в інтересах водія картографічного відділу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_13 , шляхом усунення перешкод та замовчування інформації, яку повинен був повідомити правоохоронним органам, вчинив пособництво в ухиленні останнього від несення обов`язків військової служби в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що водій картографічного відділу військової частини солдат ОСОБА_13 в умовах воєнного стану з 01.04.2024 по 21.04.2024, з 07.05.2024 по 25.07.2024, а також з 22.08.2024 по 29.08.2024 обов`язки військової служби за посадою не виконував, займаючись справами на власний розсуд, переважно ремонтуючи транспортні засоби за винагороду в орендованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , приховав від безпосередньо начальника солдата ОСОБА_13 та особового складу військової частини НОМЕР_1 факти ухилення останнього від несення обов`язків військової служби, та з метою створення у підлеглого особового складу уявлення про належне виконання водієм картографічного відділу військової частини солдатом ОСОБА_13 обов`язків військової служби, та легітимізації його відсутності в окремі періоди видав накази по стройовій частині щодо надання останньому відпусток.

Таким чином, внаслідок злочинних дій командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 , які полягають у пособництві ухилення водія картографічного відділу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_13 від несення обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, що виразилось у приховуванні від безпосереднього начальника ОСОБА_13 , особового складу військової частин НОМЕР_1 факту невиконання останнім обов`язків військової служби, неповідомлення правоохоронних органів про ухилення ОСОБА_13 від несення обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, а також видання наказів по стройовій частині з метою легітимізації відсутності солдата ОСОБА_13 в окремі періоди, водій картографічного відділу військової частини ОСОБА_13 шляхом іншого обману обов`язки військової служби в період з 01.04.2024 по 21.04.2024, з 07.05.2024 по 25.07.2024, а також з 22.08.2024 по 29.08.2024 не виконував, займаючись справами на власний розсуд, переважно ремонтуючи транспортні засоби за винагороду в орендованому приміщенні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з кримінальним правопорушенням за яким йому повідомлено про підозру підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилається орган досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетним до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані.

Ризик, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим з огляду на те, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання речей та документів, що можуть бути використані як речові докази, таким чином є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 маючи авторитет серед підлеглих військовослужбовців та користуючись адміністративним впливом буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази та документи, які мають значення для кримінального провадження.

Передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України ризик незаконного впливу на свідків, може мати місце шляхом використання можливості безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про відсутність ризику перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, продовжити кримінальне правопорушення.

ОСОБА_6 підозрюється у зловживанні службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки та заподіяння збитків на загальну суму 1 539 668,77 грн., яке відноситься до корупційних злочинів, що виключає можливість застосування судом у випадку визнання винуватим положень ст. 69 та 75 КК України, розуміючи реальність та невідворотність покарання, може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Використовуючи зв`язки , в тому числі і серед осіб у правоохоронних органах, не полишатиме спроб перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

При тому, що ОСОБА_6 , є учасником бойових дій, інвалідом другої групи, підозрюється в корисливих протиправних діях, вчинених в умовах військового стану, під час проходження військової служби, на посаді командира військової частини, він заслуговує на запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в більшому розмірі, ніж визначив слідчий суддя суду першої інстанції.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

При цьому, 13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З урахуванням характеру кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , обставин, за яких вони були вчинені, розміру заподіяної матеріальної шкоди, посади, яку він займав, колегія суддів вважає, що підозрюваному належить збільшити заставу до 300 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що складає 908400, 00 грн., з покладенням обов`язків, передбачених кримінально-процесуальним законом.

Розмір застави в 2 млн. гривень колегія суддів вважає надміру великим, з огляду на ступінь участі ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, розмір заподіяної матеріальної шкоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 березня 2025 року, про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 363 360 грн., скасувати.

До підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівка Чернігівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 травня 2025 року, з визначенням застави в 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400, 00 грн.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16