Справа № 740/464/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/303/25
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 грудня 2018 року за №0001531, об`єднане із кримінальними провадженнями №0000092 від 19 січня 2019 року, №0000007 від 11 січня 2019 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ніжина Чернігівської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, одруженої, не маючої судимості згідно з ст.89 КК України, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на 03 (три) роки, із застосуванням відповідно до ст.59-1 КК України наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, та покладенням наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з дня постановки засудженої ОСОБА_8 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 572 (п"ятсот сімдесят дві) грн витрат на залучення експерта.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, звільнити останню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого. 1 ст. 185 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити, витрати на залучення експерта покласти на рахунок держави. Зазначає, що ОСОБА_8 16.09.2018 року вчинила таємне викрадення чужого майна, яке було кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, 30.12.2018 року - таємне викрадення чужого майна, дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України із зазначенням кваліфікуючої ознаки «повторно», в оскаржуваному вироку новий епізод таємного викрадення чужого майна ОСОБА_8 вчинила вже 19.01.2019 року, дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України. Проте, ухвалою суду від 25.12.2024 року кримінальне провадження за епізодом вчинення обвинуваченою крадіжки 30.12.2018 року було закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. З тих же причин, відсутні підстави говорити про повторність за вчинення крадіжки по епізоду від 19.01.2019 року, так як попередній епізод 16.09.2018 року теж підлягає декриміналізації. У зв`язку з цим дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України. Крім того, з огляду на встановлення в діях обвинуваченої складу кримінального проступку, з часу вчинення якого минуло більше 2 років, виникають правові підстави для застосування до неї положень ст. 49 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 19 січня 2019 року близько 2 год, перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно здійснила таємне викрадення мобільного телефону марки Xiaomi Redmi 6А, вартістю 2160 грн, що належить ОСОБА_9 , після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 2160 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Тією ж статтею визначено, що вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебувало три обвинувальні акта відносно ОСОБА_8 № 0001531 за ч. 1 ст. 309 КК України, № 0000092 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом таємного викрадення майна, вчиненого 19.01.2019 року та № 80000007 стосувалось таємного викрадення майна, що мало місце 30.12.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України із зазначення кваліфікуючої ознаки «повторно». Крім того, відносно ОСОБА_8 Носівським районним судом Чернігівської області у 2019 році також розглянуто провадження № 0001194 за ч. 1 ст. 185 КК України, за епізодом таємного викрадення майна, вчиненого 16.09.2018 року.

З огляду на це, на час направлення прокурором до суду обвинувального акту за епізодом таємного викрадення майна у ОСОБА_9 підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України були наявними, оскільки обвинувачена вчинила три кримінальні правопорушення, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, у даному випадку ст. 185 КК України.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яка не перевищує 2х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неоподатковуваний мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі вказаних змін, суд першої інстанції 25.12.2024 року закрив кримінальне провадження № 80000007 за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке стосувалось таємного викрадення майна та було вчинено обвинуваченою 30.12.2018 року.

Відповідно до вироку Носівського районного суду Чернігівської області від 07.10.2019 року, сума матеріальної шкоди завданої обвинуваченою за епізодом від 16.09.2018 року потерпілому ОСОБА_10 становить 1411, 03 грн., а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» на січень 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн., таким чином вказаний епізод злочинної діяльності ОСОБА_8 мав би бути декриміналізований, а тому не підлягав врахуванню під час встановлення наявності в діях обвинуваченої кваліфікуючої ознаки «повторність» за епізодом від 19.01.2019 року у провадженні № 0000092.

Таким чином, судом не здобуто доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_8 за фактом заволодіння майном ОСОБА_9 такої кваліфікуючої ознаки як «повторність», а тому висновки суду першої інстанції про доведеність вини за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, є хибними.

Положеннями ч. 1 ст. 32 КК України передбачено, що повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

У той же час норма ч. 4 вказаної статті закону України про кримінальну відповідальність наголошує, що повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

У зв`язку з цим, дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду строком до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

У відповідності до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду апеляційної скарги, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст.74 КК України, за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, таке звільнення є обов`язковим.

Приймаючи рішення, колегія суддів повинна з`ясувати думку ОСОБА_8 щодо закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності і у разі її згоди звільнити від кримінальної відповідальності та закрити провадження, а при незгоді - звільнити останню від призначеного за цією статтею покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Зважаючи на те, що обвинувачена, будучи належним чином повідомленою про час та дату судового розгляду в судове засідання апеляційного суду не зявилась, а з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло понад два роки, при цьому цей строк сплив як на час ухвалення оскаржуваного вироку, так і на час постановлення судом 01.04.2021 року ухвали про зупинення провадження та оголошення ОСОБА_8 у розшук, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст.74 КК України та звільнити ОСОБА_8 від призначеного за ч.1 ст.185 КК України покарання у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для зміни або скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну або скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є законними та підлягають частковому задоволенню, а вирок зміні, із звільненням ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.49, п.5 ст.74 КК України від призначеного покарання.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна.

Призначити ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 01 (один) рік, із застосуванням відповідно до ст.59-1 КК України наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст. 185 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4