Номер провадження:1-кп/521/500/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси, кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Хотьківці, Красилівського району, Хмельницької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

-13.08.2004 року вироком Святошинського районного суду м. Києва визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.186 ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років;

- 06.11.2017 року вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківької області визнано винним у вчиненні злочинів предбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років;

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, при викладених в обвинувальному акті обставинах.

В ході судового засідання прокурором ОСОБА_3 подано до суду письмові клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор подані ним клопотання підтримав у повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та на обставини, які на думку прокурора свідчать про їх обґрунтованість.

Окрім цього, прокурор вважала за доцільне не визначати розмір застави як альтернативного запобіжного заходу відносно обвинувачених.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний на не пов`язаний з утриманням під вартою.

Захисник ОСОБА_6 яка була призначена із Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги у зв`язку із запізненням основного захисника ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, просила обрати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений, підтримав позицію своїх захисників.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подане прокурором клопотання, суддя, прийшов до наступних висновків.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи , його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Обвинуваченому ОСОБА_4 оголошено підозру у вчиненні тяжкого злочину.

Під час вивчення мети та підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено, що заявлені органом досудового розслідування ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу слідчим суддею не зменшилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Частиною шостою статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватими (за кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст.187 КК України може бути призначене покарання лише у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років із конфіскацією майна), вік та стан здоров`я обвинуваченого ( у віці 38 років, відомостей про будь-які захворювання обвинуваченим не надано), не має міцних соціальних зв`язків (громадянин України, мешкає в м. Одесі, неодружений, відомосте щодо наявності родини й утриманців немає), майновий стан останнього (не має постійної роботи), наявність судимостей (раніше не судимий).

Судом не приймаються до уваги доводи захисників щодо можливості застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки вони не обґрунтовані матеріалами кримінального провадження.

Будь-яких підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у суді не встановлено. При цьому, оцінюючи у сукупності всі обставини, які відповідно до положень ст. 178 КПК України повинен врахувати суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винними у злочину, у вчиненні яких вони обвинувачуються, суд вважає, що існує об`єктивна загроза вчинення обвинуваченими дій, передбачених пп.1,3,4 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд, з об`єктивних обставин, позбавлений можливості до зазначеної дати закінчити розгляд кримінального провадження. При цьому, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть свідчити про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`які або про скасування запобіжного заходу, в судовому засіданні захисниками не надано та не доведено.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки, злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177,178, 183, 193, 194, 197, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23.11.2024 року включно з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, не визначати.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам та направити для виконання начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1