ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/176/25 Справа № 705/2417/21 Категорія: ч. 2 ст. 296 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.2 ст.296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 75,104,76 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_6 були визнані винуватими, в тому що вони 15.03.2021, близько 01.00 год. в м. Умань Черкаської області, спільно із особою, відомості щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поблизу будинку №7А пров.Богуна, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, діючи умисно та цілеспрямовано, з особливою зухвалістю, безпідставно почали чіплятись до ОСОБА_14 . Після чого вчинили хуліганські дії відносно останнього, які виразилися в тому, що ОСОБА_12 наніс один удар кулаком по обличчю, від якого ОСОБА_14 впав на землю. Затим до нього підбігли особа, відомості по якій виділено в окреме провадження, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та почали всі разом бити потерплого ногами, наносячи удари по різних частинах тіла. Водночас усі виражалися нецензурною лайкою до потерпілого та безпідставно звинувачуючи його в тому, що він чіпляється до жінок та є «закладчиком», тобто особою, яка розповсюджує наркотичні засоби. Увесь цей час ОСОБА_12 здійснював відеозйомку події на свій мобільний телефон, після чого ОСОБА_14 підвівся та почав від них тікати, однак, з метою продовження хуліганських дій, вони усі намагалися його наздогнати. Далі йому назустріч вибіг ОСОБА_6 , який підставив ногу та ОСОБА_14 впав на землю, де його продовжували всі разом бити. Від ударів останній втрачав декілька раз свідомість. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані хуліганській дії ОСОБА_12 , особи, відомості по якій виділено в окреме провадження, ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 носили тривалий безперервний характер на протязі близько 15-20 хвилин.

Окрім того, ОСОБА_6 15.03.2021 близько 01.00 год. в м. Умань Черкаської області, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , з метою відкритого викрадення майна ОСОБА_14 , під час вчинення спільно із ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та особою, відомості щодо якої виділено в окреме провадження, хуліганських дій відносно ОСОБА_14 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 лежав на землі і намагався захиститися від протиправних дій, в присутності вказаних вище осіб, відкрито зірвав з лівої руки ОСОБА_14 годинник «RADO jubile» вартістю 500 грн., та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вище вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст.296 КК із застосуванням ч.1 ст.69 КК у виді 100 годин громадських робіт. Визнати обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. В іншій частині вирок залишити без змін.

Не заперечуючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, встановлені обставини кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також, вважає, що вирок є незаконним та підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зазначає, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , події кримінального правопорушення відбулись 15.03.2021, цебто обвинувачений на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг 18 років, і був неповнолітнім. Судом, при призначенні покарання ОСОБА_7 обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Водночас вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім судом не зазначено, що вказує на порушення судом вимог п.3 ч.1 ст.66 КК.

Окрім того, суд визнавши винуватим неповнолітнього ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та призначаючи йому покарання, безпідставно не застосував положення ч.1 ст.69 КК відносно останнього, яка підлягала застосуванню.

Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не надано належної оцінки та не в повній мірі враховано особу неповнолітнього та обставини, які пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення.

Приводить доводи, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 : щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Крім того, згідно з ч.2 ст.66 КК, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Звертає увагу, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається на II курсі Уманського професійного ліцею № 9, проживає та виховується матір`ю, з якою має добрі стосунки, відсутній батько в житті неповнолітнього, вперше вчинив кримінальне правопорушення; на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; до скоєного відноситься самокритично. Потерпілий ОСОБА_14 претензій до обвинуваченого немає, адже ним подано позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді Уманського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, ОСОБА_7 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Також, при проведенні бесіди з останнім встановлено, що він не вважає себе частиною кримінального життя, не вважає прийнятною антисоціальну поведінку. Усвідомлює наслідки своїх протиправних дій, вину визнає та шкодує про вчинене. Крім того, про усвідомлення вчиненого та виправлення обвинуваченого свідчить і той факт, що останній з березня 2021 року по даний час, тобто протягом понад 3 роки інших кримінальних правопорушень не вчиняв.

Також зауважує, що призначене покарання у виді позбавлення волі неповнолітньому за вказане кримінальне правопорушення не є співмірним із заподіяною ним шкодою та суспільною небезпекою вчиненого діяння та не відповідає найкращим інтересам дитини. Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК, не встановлено.

Вважає, що наведені обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дають всі підстави для застосування ч.1 ст.69 КК та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.296 КК.

Окрім того прокурором подана апеляційна скарга на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , в якій він просить вирок відносно останнього скасувати та ухвалити новий вирок.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник залишили вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Мотиви суду.

У зв`язку з тим, що при розгляді апеляційної скарги прокурора апеляційний суд дійшов висновку про необхідність ухвалення відносно ОСОБА_6 нового вироку, зазначена ухвала стосується результатів розгляду апеляційної скарги прокурора щодо ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених, законного представника, захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За змістом ст.ст. 409, 414 КПК підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання щодо призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Згідно з ч.1 ст.103 КК при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

За змістом ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Положеннями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Перелік видів покарання, визначений ст.98 КК є вичерпним, а отже інші види покарання не можуть бути застосовані до неповнолітніх, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття.Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено за ч.2 ст.296 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 104 КК звільнено від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків передбачених п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції в порушення вимог п.3 ч.1 ст.66 КК не зазначив обставиною, що пом`якшує покарання окрім щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Водночас суд визнавши винуватим неповнолітнього ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та призначаючи йому покарання, не застосував положення ч.1 ст.69 КК, яка у цьому випадку підлягала застосуванню.

Беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, враховуючи обставини кримінального провадження, яким обвинуваченим ОСОБА_7 не спричинено шкоди потерпілому ОСОБА_14 , який немає претензій до обвинуваченого, адже ним подано заяву про відшкодування моральної та матеріальної шкоди щодо інших обвинувачених, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання, із урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, навчається на ІІ курсі Уманського професійного ліцею № 9, до скоєного відноситься самокритично. Також у даному випадку слід взяти до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає та виховується матір`ю, з якою має добрі стосунки, відсутність батька в житті неповнолітнього. Згідно з досудовою доповіддю Уманського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, ОСОБА_7 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. При проведенні бесіди з останнім встановлено, що він не вважає себе частиною кримінального життя, не вважає прийнятною антисоціальну поведінку. Стосовно вчинення кримінального правопорушення пояснив, що розуміє, що вчинив неправильно, усвідомлює наслідки своїх протиправних дій, вину визнає та шкодує про вчинене. Про усвідомлення вчиненого та виправлення обвинуваченого свідчить і той факт, що останній з березня 2021 року по даний час інших кримінальних правопорушень не вчиняв. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Вказані обставини, при наявності трьох обставин, які пом`якшують покарання, самокритичного відношення обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, його рівень розвитку, дають апеляційному суду підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ч.1 ст.69 КК, про що також ставилось питання в апеляційній скарзі прокурора.

Наведені пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Відповідно до ч.1 ст.100 КК громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від 30 до 120 годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день. Громадські роботи є дієвими у процесі виправлення та ресоціалізації неповнолітніх осіб, які вступили у конфлікт із законом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.296 КК із застосуванням ч.1 ст.69 КК у виді 100 годин громадських робіт. Цей захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 в частині зміни вироку щодо ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Визнати обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4