Справа № 157/433/25 Провадження №11-сс/802/189/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

власника (володільця) майна ОСОБА_7 ,

представника власника (володільця) майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 (сел.Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні, звернулася до суду з клопотанням, у якому просить накласти арешт шляхом заборони відчужувати, користуватися та розпоряджатися до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000153 на таке майно: 1) транспортний засіб марки «Volvo FH», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_10 ; 2) причіп з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , який завантажений лісоматеріалами та власником якого являється ОСОБА_11 ; 3) товарно-транспортні накладні: серії ПЗО №042562 від 10.03.2025, серії ХГА№000261 від 09.11.2024, серії ВПА №043472 від 19.06.2024 (екз. 2-3).

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000153 від 11.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.03.2025 близько 15:25 год. ОСОБА_12 , керуючи транспортним засобом марки «Volvo FH», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 та рухаючись між селами Велика Глуша - Видерта, перевозив лісоматеріали без дозвільних документів для ТОВ «ЕКО ТАРА».

Під час проведення огляду місця події, який було проведено у період з 17:55 год. по 18:57 год. на автодорозі між селами Велика Глуша - Видерта Камінь-Каширського району виявлено та вилучено зазначений транспортний засіб з причепом, що завантажений лісоматеріалами, і товарно-транспортні накладні: серії ПЗО №042562 від 10.03.2025, серії ХГА№000261 від 09.11.2024, серії ВПА №043472 від 19.06.2024 (екз. 2-3). Цей транспортний засіб з причепом залишені на місці події до вирішення питання по суті, товарно-транспортні накладні приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

Слідчий вважає, що вищевказаний транспортний засіб з причепом та товарно-транспортні накладні є знаряддям вчинення злочину і могли зберегти на собі сліди його вчинення, тому на них слід накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12.03.2025 в задоволенні вищевказаного клопотання слідчого відмовлено.

Постановляючи рішення про відмову у накладенні арешту на майно слідчий суддя своє його мотивував тим, що слідчим не доведено правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, передбачених кримінально процесуальним законодавством, оскільки воно не відповідає критеріям визначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора і накласти арешт на майно, яке вказане у клопотанні слідчого. Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки існує сукупність обґрунтованих підстав вважати, що тимчасово вилучене майно про яке йде мова у поданому слідчим клопотанні, є предметом і засобами вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди та має значення для подальшого проведення слідчих дій в кримінальному провадженні. Майно про яке вказує слідчий у клопотанні повністю відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою його збереження - воно підлягає арешту, однак слідчий суддя місцевого суду на дані обставини належної уваги не звернув та прийшов до невірного висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційні доводи підтримала, власника (володільця) майна та його представника, які скаргу заперечили через її безпідставність, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд вважає, що за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого та законного висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, відомості про яке до ЄРДР внесені 11.03.2025.

З матеріалів провадження і, зокрема з ЄРДР встановлено, що 10 березня 2025 року працівниками поліції на автодорозі між селами Велика Глуша - Видерта Камінь-Каширського району, зупинено транспортний засіб марки «Volvo FH», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 , який завантажений лісопродукцією без дозвільних документів для ТОВ «ЕКО ТАРА».

В цей же день під час проведення огляду місця події було виявлено та вилучено зазначений транспортний засіб з причепом, що завантажений лісоматеріалами, і товарно-транспортні накладні: серії ПЗО №042562 від 10.03.2025, серії ХГА№000261 від 09.11.2024, серії ВПА №043472 від 19.06.2024 (екз. 2-3).

Постановою слідчого вищевказані транспортний засіб з причепом, який завантажений лісопродукцією та товарно-транспортні накладні визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000153.

Слідчий ОСОБА_9 доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вказане майно і документи, у своєму клопотанні вказувала про те, що воно є предметом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України та відповідає критеріям, визначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просила накласти на нього арешт.

За диспозицією ч.1 ст.246 КК України кримінальна відповідальність настає за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на вищевказане майно і доводили доцільність застосування такого заходу слідчим та прокурором не доведено, оскільки фактично не наведено і не надано жодного належного та допустимого доказу того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України щодо якого проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000153, або ж знаряддям вчинення цього злочину.

При цьому, як встановлено судом, власником (володільцем) майна директором ТОВ «ЕКО-ТАРА» ОСОБА_7 були надані документи, якими підтверджено вантажовідправника лісопродукції - палетної дошки та її отримувача, а також надання послуг з її перевезення на замовлення, незаконність яких слідчим чи прокурором, не доведена будь-яким чином.

Відсутні також докази, які б свідчили про незаконність походження цієї лісопродукції, а також про її перевезення на підставі підроблених документів.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що вищезгадане майно не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, як про це вважає орган досудового розслідування, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання цього майна речовими доказами постановою слідчого, та підозр, які фактично нічим не підтверджені, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.

Також апеляційний суд повністю погоджується із мотивами слідчого судді, які викладені у судовому рішенні про те, що органом досудового розслідування жодним доказом не доведено й того, що лісопродукція палетна дошка, що перевозилась транспортним засобом, була отримана внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Отже, апеляційний суд приходить до переконання, що висновок слідчого судді про відсутність законних підстав, передбачених кримінально процесуальним законом, для накладення арешту на майно, є цілком вірним.

При цьому, усі доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі, а також наведені в ході апеляційного розгляду про те, що майно про яке вказує слідчий у клопотанні відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, не заслуговують на увагу суду, так як фактично були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна юридична оцінка, а на думку апеляційного суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржуване судове рішення є вмотивованим, законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуване ним судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000153 від 11.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді