УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025року

м. Київ

справа № 265/10356/21

провадження № 51-1474ска25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді Марчук Н.О.,

суддів: Макаровець А.М., Маринича В.К.,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ,

встановив:

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська постановою від 10 січня 2025 року відмовив у відкритті провадження за клопотанням прокурора про відновлення втраченого судового провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1

ст. 172-6 КУпАП.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, скасував постанову Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 січня 2025 року та постановив нову постанову, якою клопотання прокурора про відновлення втраченого судового провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1

ст. 172-6 КУпАП повернув особі, яка його подала.

Прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити з огляду на таке.

Так, статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також визначені в КУпАП. Так, відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду, при цьому постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. Отже, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 21 липня 2021 року

№ 5-р (ІІ)/2021 зазначив, що в Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено апеляційний перегляд, у разі оскарження, постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, в рамках чого можливим є як розгляд суті справи, так і виправлення допущених судом нижчої інстанції процесуальних помилок, тобто забезпечення перевірки як законності застосування адміністративних санкцій (стягнень), так і суті справи. Застосування припису частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже, цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя). Припис частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення не суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, пунктові 8 частини другої статті 129 Конституції України.

Доводи прокурора щодо необхідності керуватися в даному провадженні положеннями ст. 615-1 КПК України не ґрунтуються на нормах указаного процесуального закону.

Таким чином, виходячи з основних засад судочинства, згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.

При цьому забезпечені Конституцією України право на судовий захист і Європейською конвенцією з прав людини і основоположних свобод - право на справедливий суд не порушуються такими викладеними у законах процесуальними механізмами допуску до касаційного перегляду.

Зважаючи на наведене, керуючись принципом верховенства права при здійсненні правосуддя, виходячи з основних засад судочинства, а також враховуючи те, що касаційна скарга подана на судове рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, Суд

ухвалив:

відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Н.О. Марчук А.М. Макаровець В.К. Маринич