Справа №705/698/25
1-кс/705/540/25 УХВАЛА
11 квітня 2025 року
Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гереженівка Уманського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України,
Т.в.о. слідчого Слідчого управління ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке погоджене прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2025 близько 05.00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , де також знаходилось тіло померлого ОСОБА_8 , вирішили позбутись його, вчинивши над ним наругу. Усвідомлюючи, що вдвох їм фізично не вдасться це зробити, вони вирішили залучити до скоєння злочину ОСОБА_4 , якому близько 05.30 год. зателефонував ОСОБА_7 та попросив приїхати, на що ОСОБА_4 погодився.
Близько 06.00 год. 24.02.2025 ОСОБА_4 прибув до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вищевказаною адресою, де останні двоє розповіли ОСОБА_4 дійсні обставини смерті ОСОБА_8 , після чого вони втрьох домовились про спільне вчинення злочину, вступивши таким чином у попередню змову між собою.
Далі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , свідомо нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, не вживши заходів до поховання тіла ОСОБА_8 згідно встановлених традицій суспільства, всупереч вимогам ст.ст. 6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу» порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину, вдалися до реалізації своєї змови та спільного злочинного умислу.
Також, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що смерть ОСОБА_8 настала через його умисне вбивство іншими особами, які не є їхніми близькими родичами чи членами сім`ї, вдалися до реалізації своєї змови та спільного злочинного умислу, розпочавши активні дії, спрямовані на приховування особливо тяжкого злочину вбивства ОСОБА_8 .
Так, ОСОБА_4 вийшов у двір будинку, сів за кермо автомобіля «Фольксваген Каравелла» ( НОМЕР_1 ) та підігнав його до входу у під`їзд будинку, після чого піднявся до квартири. Далі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 утрьох винесли тіло ОСОБА_8 з помешкання та поклали його в багажне відділення автомобіля «Фольксваген Каравелла», накривши покривалом. Потім ОСОБА_4 знову сів за кермо вказаного автомобіля та припаркував його у дворі ліворуч від будинку між ним та електроопорою № 5 з написом «3/2», після чого спільники залишили місце події.
10.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України, тобто у нарузі над тілом померлого, вчиненій за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України та заздалегідь необіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: електронним рапортом інспектора чергового ЧЧ СМ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 25.02.2025; протоколом огляду місця події від 25.02.2025; протоколом огляду місця події від 25.02.2025; протоколом огляду предмету від 26.02.2025; протоколом обшуку від 26.02.2025; протоколом огляду предмету від 27.02.2025; показаннями свідка ОСОБА_9 від 27.02.2025; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 21.03.2025; висновком експерта №05-7-02/83 від 28.03.2025; протоколом огляду місця події від 10.03.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Підставами застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п .п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
У клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.
Прокурор в судовому засіданні повністю підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України, та наявні ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлюючи, що за вчинене діяння йому загрожує покарання до семи років позбавлення волі; може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, з метою зміни їх показів на його користь щоб уникнути покарання, а також перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до слідчого. Крім того, підозрюваний може знищити або приховати будь-які докази по вказаному кримінальному провадженню, оскільки на цей час досудове розслідування триває та продовжується збір доказів. У зв`язку з чим для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 просить застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням йому застави, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що наміру ухилятися від слідства та суду не має та зобов`язався виконувати обов`язки, покладені на нього судом. Обставини, зазначені в клопотанні, підтвердив частково, а саме ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно на прохання племінника ОСОБА_7 допоміг їм винести із квартири труп, погрузивши його в автомобіль, щоб онука ОСОБА_10 не побачила померлого. Більше ніяких дій, пов`язаних з переміщенням тіла померлого він не робив, а наполягав ОСОБА_11 звернутися до поліції, після чого поїхав додому. При цьому, лише зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_12 він дізнався, що невідомий йому чоловік помер у них вдома після спільного з ними вживання алкогольних напоїв. Будь-яких дій щодо наруги над тілом померлого він не вчиняв та збирався цього робити.
Слідчий суддя, вислухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, вивчивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
10.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України.
Копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України, підозрюваному ОСОБА_4 вручені своєчасно.
Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
У відповідності з приписами ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан; наявність судимостей; а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Під час розгляду клопотання, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 396 КК України, за викладених у клопотанні обставин, що підтверджується наявними доказами, зібраними у кримінальному провадженні, копії яких додані до клопотання про обрання запобіжного заходу.
Аналіз змісту наданих слідчому судді доказів, з огляду на їх вагомість та взаємозв`язок, дає підстави вважати, що обставини, з якими пов`язана подія кримінального правопорушення, у своїй сукупності свідчать про об`єктивність обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування.
Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що клопотання не містить достатнього обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів обставин, які можуть вказувати на дії ОСОБА_4 , що містять ознаки наруги над тілом померлого або незаконного заволодіння тілом померлого, що охоплюється об`єктивною стороною даного злочину.
Слідчий суддя вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи значення своїх протиправних дій та їх наслідки, в разі визнання його вини може розцінити можливе покарання за вчинення кримінального правопорушення більш небезпечним ніж переховування та втеча, а тому є ризик ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду. Також суд вважає достатньо обґрунтованою наявність ризику незаконного впливу на свідків з метою дачі показів на його користь, а також ризику знищення або приховування речей, що мають істотне значення для встановлення всіх обставин справи, оскільки він має родинні відносини з іншим підозрюваним ОСОБА_7 . Також, існує ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим шляхом, оскільки хоча він і є особою, яка вважається несудимою, він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому може бути обізнаний з особливостями роботи правоохоронних органів.
Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
За приписами пункту 3 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Імперативними положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За встановлених під час розгляду клопотання обставин слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а отже й те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, ні в клопотанні, ні в судовому засіданні стороною обвинувачення не наведені обставини та не надані докази, які б підтверджували наявність ризиків, які викликають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Одночасно, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Також згідно правової позиції Європейського суду з прав людини (пункт 17 рішення ЄСПЛ у справі «Вітторіо та Луіджи Манчіні протит Італії», пункт 63 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії»), за наслідками та способами застосування міри запобіжного заходу, як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей підпункту «с» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини.
Так, відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено, що лише застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить його належну процесуальну поведінку, то з урахуванням обставин справи, наявних доказів вчинених злочинів, поведінку підозрюваного у момент вчинення таких злочинів, та особи підозрюваного, який має постійне місце проживання і за місцем проживання характеризується позитивно, тобто має достатні соціальні зв`язки, тому слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці та покладенням на нього певних обов`язків для запобігання наявним ризикам, що забезпечить право підозрюваного на належний рівень життя та забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Під час розгляду клопотання встановлено, що постійним місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 є: АДРЕСА_1 . Отже, домашній арешт слід застосувати до підозрюваного за місцем його фактичного проживання.
Визначаючи строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу, варто звернути увагу, що у даному випадку тривалість застосування запобіжного заходу в два місяці є виправданою внаслідок особливостей способів доказування та отримання доказів для з`ясування всіх обставин кримінального провадження.
З урахуванням обставин справи та особи підозрюваного, на цей час інший більш м`який запобіжний захід ніж цілодобовий домашній арешт до ОСОБА_4 не може бути застосовано.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло на строк два місяці, тобто до 11.06.2025 включно.
Покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого строку домашнього арешту наступні процесуальні обов`язки:
- цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України.
Роз`яснити, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. У випадку порушення умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та визначених обов`язків, до підозрюваного може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на Уманське районне управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1