Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5108/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2006 в рамках кримінальної справи №07-4690 на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , вказуючи на неможливість скасування арешту вказаного майна в іншому порядку, ніж на підставі положень ст. 174 КПК України.

До початку судового засідання представником заявника подано заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій подане клопотання підтримано.

18.04.2024 до суду надійшла заява від слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , у якій він просить проводити розгляд клопотання без його участі та заперечив щодо його задоволення, вказуючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000161 (кримінальна справа №07-4690) зупинене у зв`язку з розшуком підозрюваного, який перебуває у російській федерації, а тому можливість скасувати арешт відсутня.

Неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду клопотання про скасування арешту майна, а тому слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд такого клопотання без їх участі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подано до суду клопотання про скасування арешту майна, накладеного на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний арешт було накладено постановою слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2006 в рамках кримінального провадження №0000161 (кримінальної справи №07-4690), досудове розслідування у якому на даний час здійснюється Подільським УП ГУ НП у м. Києві.

Таким чином, арешт на вказане майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі №07-4690 на підставі положень КПК України 1960 року.

Встановлено також, що ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження.

Так, змісту клопотання та доданих до нього документів слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте позбавлений можливості оформити свої спадкові права на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю, у зв`язку з тим, що постановою слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2006 в рамках кримінальної справи №07-4690 на 1/3 вказаної квартири накладено арешт.

З метою зняття арешту із вказаного майна ОСОБА_4 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, треті особи Перша Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , про скасування постанови слідчого про накладення заборони на відчуження майна, однак рішенням суду від 19.08.2024 у задоволенні вимог позивача було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2024 вказане рішення суду скасоване, а провадження у справі закрито.

При цьому, судом апеляційної інстанції в ході судового розгляду було встановлено, що кримінальна справа №07-4690 (за КПК України 1960 року) направлялась відносно ряду обвинувачених, до числа яких не входить ОСОБА_9 , до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.09.2023 оголошено розшук ОСОБА_10 , виконання розшуку доручено працівникам Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві. Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 . Судове провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК України продовжено в загальному порядку.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18.10.2023 у справі №758/11875/23, постановленою в порядку ст. 174 КПК України за результатами розгляду клопотання особи про скасування арешту нерухомого майна, накладеного в межах кримінальної справи №07-4690, встановлено, що відповідно до відповіді Подільського УП ГУНП у м. Києві від 27.07.2023 в ході досудового розслідування у кримінального провадження за №00000161 винесена постанова про зупинення досудового розслідування.

Відомостей щодо виділення матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_9 в окреме провадження вирок Подільського районного суду м. Києва від 26.02.2010 №1/3-10 та постанова Апеляційного суду м. Києва від 22.03.2012, якою вказаний вирок скасовано, не містять.

Після прийняття рішення Київським апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського району суду м. Києва від 19.08.2024, в його інтересах, з метою з`ясування статусу 1/3 квартири АДРЕСА_1 , на яку раніше був накладений арешт (заборона на відчуження) в рамках кримінальної справи №07-4690, яка внаслідок зміни законодавства внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000161, направлений адвокатський запит до слідчого управління ГУ НП України в м. Києві, на який отримано відповідь, що вказане кримінальне провадження перебуває в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП України в м. Києві.

04.02.2025 та 27.02.2025 адвокатом в інтересах ОСОБА_4 направлено на адресу СВ Подільського УП ГУНП України в м. Києві запити з метою отримання інформації про рішення, прийняте у справі щодо нерухомого майна, спадкоємцем якого є ОСОБА_4 , однак відповіді на такі запити не отримано.

В ході дослідження доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 судами першої та апеляційної інстанції також встановлено, що вказане майно ніколи не належало ОСОБА_9 , оскільки на момент винесення постанови слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2006 вказана квартира перебувавала в державній власності, а з жовтня 2006 року була приватизована ОСОБА_7 та з 09.10.2006 перебувала у його власності до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, судами встановлено, що арешт на майно накладався під час дії КПК України у редакції 1960 року.

Таким чином, на даний час наявні підстави вважати, що рішення про накладення арешту на 1/3 квартири АДРЕСА_1 не скасоване.

Відповідно до п.9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК 2012 року арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності Кодексом (19.11.2012), продовжує свою дію до моменту його скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності Кодексом.

За правилами КПК України в редакції 1960 року під час досудового розслідування арешт накладається постановою слідчого, а відповідно до ч.6 ст.126 цього ж Кодексу накладення арешту на майно під час досудового розслідування, скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно зі ст. 214 КПК України в редакції 1960 року питання заходів забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна вирішується слідчим при закритті справи.

За правилами КПК України в редакції 1960 року суд має повноваження скасувати арешт майна відповідно до ст. 248 КПК України при закритті справи.

Проте нормами КПК України 1960 року не було визначено процесуального порядку скасування арешту майна за зверненням осіб, які не є учасниками кримінального провадження.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (п.24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України»). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо визначення предметної та суб`єктної юрисдикції справи необхідно зазначити таке.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, згідно з п.10 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями п.1 ч.1 ст. 303 КПК України 2012 року, який передбачає право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Таке співпадає з положеннями ч. 4 ст. 21 цього Кодексу, згідно якої здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) сформовано правовий висновок про те, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.07.2018, від 17.10.2018 у справі №461/233/17 та від 07.11.2018 у справі № 296/8586/16-ц).

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Ураховуючи вищенаведене, розгляд питання про скасування арешту, накладеного на майно на підставі положень КПК України 1960 року, має відбуватися в порядку КПК України 2012 року, оскільки такий порядок є єдиним визначеним способом захисту права власності позивача на частину квартиру, арешт на яку було накладено в межах кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК 1960 року, яке на даний час не є закінченим.

З огляду на наведене, із урахуванням вищезазначених положень законодавства, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку наявні підстави для скасування арешту майна у порядку, визначеному статтею 174 КПК України 2012 року, а тому подане клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 01.03.2006 в рамках кримінального провадження №0000161 (кримінальної справи №07-4690), на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати встановлену вказаною вище постановою слідчого заборону на відчуження 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1