Номер провадження: 11-кп/813/855/25
Справа № 506/107/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 14.06.2024 року в кримінальному провадженні №0001074 від 09.12.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Котовськ Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.10.2010 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 23.08.2012 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.259 КК України, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 26.03.2020 року Одеським апеляційним судом за ч.4 ст.185, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; звільненого по відбуттю строку покарання 20.01.2021 року;

- 01.06.2021 року Малиновським районним судом м.Одеси за ст.391 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Котовськ Одеської області, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 18.11.2008 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.189 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;

- 30.12.2009 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільненого по відбуттю строку покарання 26.02.2014 року;

- 08.07.2019 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146, ст.70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі; звільненого по відбуттю строку покарання 18.10.2019 року;

- 21.12.2020 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у сумі 17000 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.10.2023 року покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та їм призначене покарання.

ОСОБА_8 призначене покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 01.06.2021 року, та обвинуваченому ОСОБА_8 призначене остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислюється з моменту затримання, тобто з 10.12.2021 року, зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вироком суду ОСОБА_9 призначене покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим виром, повністю приєднане невідбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 21.12.2020 року у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., яке було замінене ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.10.2023 року на покарання у виді 240 годин громадських робіт, із розрахунку відповідно до ст.72 КК України, вісім годин громадських робіт за один день позбавлення волі, що складає 30 днів позбавлення волі, та ОСОБА_9 призначене остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 30 (тридцяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислюється з моменту затримання, тобто з 10.12.2021 року, та зараховано йому у строк відбування покарання строк тримання під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 та ОСОБА_11 визнані винуватими у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

У ніч з 8 на 9 грудня 2021 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка була затверджена вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року, вступили в злочинну змову, направлену на вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у житло. Для досягнення вказаної мети ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка була затверджена вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року, розробили злочинний план, відповідно до якого вони мали незаконно проникнути до домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , та повинні були відкрито заволодіти колекційними купюрами та монетами, які знаходилися в будинку.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка затверджена вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року, 09.12.2021 року, близько 02.30 год., прибули до території житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та постукали у двері. Після відкриття вхідних дверей потерпілим ОСОБА_13 ОСОБА_9 штовхнув останнього, від чого той упав, і ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка була затверджена вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року, проникли до вказаного будинку, де в одній із кімнат будинку, з метою подальшого подолання спротиву потерпілого, зв`язали ОСОБА_13 і під фізичним та психологічним тиском останній вказав, де знаходяться колекційні монети, після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка була затверджена вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілим, тобто діючи з прямим умислом, відкрито, повторно, за попередньою змовою групою осіб, заволоділи монетами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 331 штука, купюрами різного номіналу та різних країн виробництва в кількості 75 штук та жетонами різного призначення в кількості 5 штук, які належали потерпілому ОСОБА_13 , загальна вартість яких склала 8448,02 грн., а також грошовими коштами у сумі 13000 гривень, які знаходилися під подушкою та належали потерпілій ОСОБА_14 , яка є тіткою ОСОБА_13 та проживає разом з ним у даному будинку, а також мобільними телефонами марки «ERGO» моделі «В 181», вартістю 202,50 грн., та марки «Nokia - 105» моделі «TA 1174 DS», вартістю 304 грн., які належали потерпілим.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження у зв`язку з укладенням з прокурором угоди про визнання винуватості та яка була затверджена вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілим матеріальних збитків на загальну суму 21954 грн 52 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з уточненнями просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, у зв`язку із допущенням місцевим судом істотних порушень вимог КПК України та не відповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що у якості доказу його винуватості не можуть враховуватись покази потерпілого ОСОБА_13 , оскільки останній відразу їх із обвинуваченим ОСОБА_9 не впізнав, а впізнав лише третього обвинуваченого ОСОБА_12 , та лише через певний час в суді потерпілий впізнав його по голосу та статурі тіла.

Також обвинувачений вказує, що місцевий суд не надав оцінку свідченням обвинуваченого ОСОБА_12 про застосування щодо нього працівниками поліції фізичного впливу (побиття) з метою примусу його надати свідчення проти нього. Тому, обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що обвинуваченого ОСОБА_12 примусили укласти угоду про визнання винуватості з прокуратурою з метою оговорити його.

Окрім цього, обвинувачений посилається на те, що місцевий суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_15 , що працює барменом у барі «Зіберт», яка вказувала, що протягом усієї ночі він знаходився у приміщенні цього бару. Тому обвинувачений вважає, що висновки місцевого суду про те, що він у ніч скоєння злочину залишив бар, є лише припущенням.

Також обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що місцевий суд безпідставно у якості доказу врахував висновки спеціаліста ОСОБА_16 щодо телефонних з`єднань.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 , визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним злочину.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник посилається на наступне:

-показання свідка ОСОБА_17 не можуть бути належним доказом винуватості у кримінальному провадженні, оскільки останній, працюючи таксистом, бачив обвинувачених вночі без освітлення, недовго, тому не міг їх розгледіти;

-впізнання свідком ОСОБА_17 здійснювалося не особисто за участі ОСОБА_8 та інших осіб, а за фотознімками, тому працівники поліції могли здійснювати незаконний вплив на свідка при впізнанні;

-з урахуванням матеріалів тимчасового доступу до електронної інформації, щодо адрес розташування базових станцій, які забезпечують зв`язок, з`єднань тощо та пояснень спеціаліста зрозуміло, що місце знаходження ОСОБА_8 встановити неможливо, оскільки можливо встановити лише якою вишкою мобільного оператора обслуговується абонент в той чи інший момент;

-висновки місцевого суду щодо необґрунтованих 15 з`єднань між обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у період незадовго до та після вчинення злочину, є хибними, оскільки обвинувачені пояснювали, що вони є друзями багато років і разом працювали, тому регулярно спілкувалися;

-потерпіла ОСОБА_14 не впізнала ОСОБА_8 , а потерпілий ОСОБА_13 тільки через тривалий час в місцевому суді повідомив, що впізнає його по голосу та статурі;

-із відеозапису з бару «Зіберт» вбачається, що ОСОБА_8 вживає алкоголь, однак жоден із свідків та потерпілі не зазначали про запах алкоголю хоча б від когось із злочинців;

-суд не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які повідомили суду, що ОСОБА_8 був у барі «Зіберт» всю ніч до 05:00-06:00 год.;

-ДНК ОСОБА_8 на гаманці та ножі не виявлені;

-ґрунт на взутті ОСОБА_8 не співпадає із ґрунтом з місця події;

-висновки місцевого суду про наявність змови між обвинуваченими є лише припущенням;

-жодного речового доказу чи іншого доказу участі ОСОБА_8 у вчиненні злочину немає.

Крім того, на вирок суду було подано апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_9 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.09.2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 було залишено без руху, із наданням останньому п?ятиденного строку з дня одержання копії ухвали апеляційного суду для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із не усуненням недоліків апеляційної скарги після залишення її без руху.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено без участі потерпілого ОСОБА_13 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не заявляв.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Враховуючи, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 повернута апелянту, вирок щодо останнього не переглядається, тому судовий виклик ОСОБА_9 та його захисника не здійснювався.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та просив розглядати її в межах доводів апеляційної скарги його захисника, тобто також просив скасувати вирок щодо нього, та визнати його невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали їх апеляційні скарги, з урахуванням уточнень обвинуваченого, та просили їх задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 повернуто апелянту, у зв?язку із не усуненням її недоліків після залишення без руху із наданням достатнього часу на їх виправлення, доповнень до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 до суду не надходило, тобто ОСОБА_9 не скористався своїм правом на оскарження вироку. Його захисником вирок також не оскаржувався. Таким чином вирок місцевого суду переглядається лише щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 .

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та зазначив, що з пізнього вечора 08.12.2021 року до 05:00-06:00 год. ранку 09.12.2021 року перебував у барі «Зіберт» в м.Подільськ. Спочатку він відпочивав у залі, де знаходиться барна стійка, а потім пішов у інший зал, де випивав зі своїм знайомим ОСОБА_20 подальшому, там же заснув за столом, та прокинувся десь о 05:00-06:00 год. ранку та повернувся до зали, де знаходилася барна стійка. Також обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що із вказаного бару протягом цього часу він не виходив, з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у цей період не бачився.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого та його захисника із висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник до суду апеляційної інстанції клопотання про дослідження доказів не подавали, сторона захисту лише висловила незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а тому апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляційних скарг.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, а також матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров?я потерпілих, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим за ч.3 ст.186 КК України, місцевий суд послався на показання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які надали суду показання щодо дати, місця та обставин скоєного відносно них злочину.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_21 пояснив, що близько 03:00 год. ночі 09.12.2021 року почув стук до будинку, в якому він проживає в с.Гавиноси разом із тіткою ОСОБА_14 , яка є особою з інвалідністю та фактично позбавлена можливості самостійного пересування. Відчинивши двері, хтось його відразу штовхнув та він упав. До будинку зайшли троє чоловіків, одного він впізнав це був ОСОБА_12 , а інші двоє чоловіків йому були раніше незнайомі. Вони всі були в медичних масках та, здається, в перчатках. Його з коридору «заволочили» до кімнати, де лежала тітка ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , якого він впізнав в залі місцевого суду по голосу та статурі, почав його бити та вимагати, щоб він сказав, де він зберігає монети. В цей час, ОСОБА_9 , якого він також впізнав по голосу та статурі, скинув тітку з ліжка, натягнув їй хустку на очі, перерив ліжко та забрав 13000 грн., які тітка зберігала під матрацом. Злякавшись, він сказав нападникам місце зберігання монет, а саме в іншій кімнаті. Після чого, вони забрали два альбоми з монетами, а також два належні їм з тіткою телефони, які лежали на столі. В подальшому, зв`язали його ізолентою, та залишили будинок. Після чого, він перекотився до тітки, яка розрізала стрічку ізоленти ножицями та він вивільнився. Вранці сусідка зателефонувала до поліції та повідомила про скоєне кримінальне правопорушення.

При цьому потерпілий ОСОБА_21 уточнив, що ОСОБА_12 заходив до будинку разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але в подальшому залишив приміщення.

Також потерпілий ОСОБА_21 повідомив, що побачивши обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в залі суду, одразу їх впізнав по голосу, статурі, однак злякався, розгубився та не відразу повідомив про це суд, але він переконався, що саме вони та ОСОБА_12 скоїли тієї ночі в його будинку злочин щодо них з тіткою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_21 допустимим доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, оскільки показання потерпілого об`єктивно підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_14 , а також свідка ОСОБА_17 .

Потерпіла ОСОБА_14 пояснила суду, що вона проживає в с.Гавиноси разом із племінником ОСОБА_21 , оскільки вона є інвалідом та потребує стороннього догляду. Близько 03:00 год. ночі хтось постукав до їх будинку, племінник пішов відчиняти, після чого у кімнату спочатку зайшов один незнайомий їй чоловік у темному одязі, медичній масці та чорних «перчатках». Вона почала кричати, але він закрив їй рот рукою, сказавши: «Заткнися, бо вб`ю». Після чого він скинув її з ліжка, перерив ліжко та забрав 13000 грн, які вона заховала під матрацом. Також потерпіла пояснила, що у кімнаті було ще двоє незнайомих чоловіків, які «заволокли» із собою племінника та примусили його показати, де він зберігає монети. Після чого незнайомі чоловіки забрали два альбоми з монетами, а також два їх телефони, зв`язали племінника ізолентою та залишили їх будинок. Вранці племінник пішов до сусідки і та викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_17 пояснив в місцевому суді, що він проживає м.Подільськ та працює в таксі. На початку грудня 2021 року, у нічний період часу, перебував на роботі та отримав повідомлення від диспетчера про надходження заказу завезти «запаску» в смт. Окни, попередньо забравши її у чиєїсь дружини. Забравши «запаску», він повіз її в смт.Окни. Прибувши на місце призначення в смт.Окни, побачив автомобіль «Хонда», в якому було троє чоловіків, яких він раніше не бачив. Він передав запаску та дав свій домкрат. Поки змінювали колесо, він знаходився в смт.Окни близько 40 хв. Також свідок вказав, що один із трьох чоловіків попросив поїхати з ним до м.Подільськ, завезти його до бару «Зіберт», почекати, а потім відвезти на район міста Каштан, на що він погодився. Після чого, він відвіз вказаного чоловіка до зазначеного бару, трохи почекав, потім постукав, але ніхто не відчинив, тому він поїхав по своїм справам. Через декілька днів його викликали в поліцію, де він розповів про відомі йому обставини. Йому показали фотографії різних чоловіків, на яких він впізнав всіх трьох чоловіків, яких тієї ночі бачив в смт. Окни, одного із яких він відвіз в м.Подільськ до бару «Зіберт».

Показання потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_14 також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які були здобуті на стадії досудового розслідування, що є достатнім для висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.186 КК України, а саме:

-протоколом огляду місця події від 09.12.2021 року, з фото таблицями до нього, відповідно до якого в період часу з 14:00 год. до 15:47 год., було проведено огляд домогосподарства АДРЕСА_4 , під час якого на вхідних та міжкімнатних дверях, а також дверцятах шафи було виявлено сліди папілярних візерунків рук, які були перекопійовані на 3 відрізки липкої стрічки та поміщені у сейф-пакет. Крім того, виявлено та вилучено кухонний ніж з коричневою ручкою, шкіряний гаманець коричневого кольору, у якому на момент грабежу знаходилися гроші, а також липку стрічку чорного кольору;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_14 , згідно з яким остання повідомила, що 09.12.2021 року троє невідомих проникли до будинку АДРЕСА_4 та з погрозою застосовування насильства заволоділи майном та грошовими коштами у сумі 13000 грн;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_13 , згідно з яким останній повідомив, що 09.12.2021 року троє невідомих проникли до будинку АДРЕСА_4 та з погрозою застосовування насильства заволоділи майном та грошовими коштами у сумі 13000 грн.;

-протоколом обшуку, з відеозаписом до нього, від 09.12.2021 року, відповідно до якого в м.Одесі, на посту «Стовпи», у присутності ОСОБА_12 було проведено обшук автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і виявлено та вилучено пристрій, схожий на пістолет з написом «EKOL Major EM 12-20060421», предмет, схожий на патрон 12 калібру, предмет, схожий на патрон 9 калібру, монети різного номіналу та різних країн виробництва у кількості 323 шт., купюри різного номіналу та різних країн виробництва у кількості 75 шт, банківська картки № № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , СІМ-картки №№ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «Samsung А50» з СІМ-картою № НОМЕР_7 , мобільний телефон марки «Samsung 30» з СІМ картами № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , балаклаву (маску з прорізами для очей) чорного кольору, предмет циліндричної форми з логотипом купюри номіналом 1 грн з речовиною, схожою на канабіс;

-протоколом огляду від 17.12.2021 року, з фототаблицями, в ході якого потерпілий ОСОБА_13 повідомив, що на фото, які йому надано для огляду, зображено його колекцію монет і купюр, які він збирав з дитинства, та якою 09.12.2021 року відкрито заволоділи;

-висновком експерта №СЕ-19/116-22/1-ТВ, відповідно до якого вартість мобільного телефону марки «NOKIA 105» моделі «ТА-1174 DS» без комплектуючих, за цінами вторинного ринку України станом на 09.12.2021 року могла становити 304 грн.;

-висновком експерта №СЕ-19/116-22/2-ТВ, згідно якого вартість мобільного телефону марки «ERGO» моделі В181 без комплектуючих, за цінами вторинного ринку України станом на 09.12.2021 року могла становити 202,50 грн.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання, з фото таблицями до нього, від 10.12.2021 року, в ході якого свідку ОСОБА_17 були надані для впізнання чотири фотографії чоловіків, і на фото №1 останній впізнав особу хто викликав таксі з метою доставлення інструментів для ремонту автомобіля з м.Подільськ в смт. Окни вночі 09.12.2021 року. За довідкою до протоколу на фото №1 зображено ОСОБА_12 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання, з фото таблицями до нього, від 10.12.2021 року, відповідно до якого свідку ОСОБА_17 були надані для впізнання чотири фотографії чоловіків, і на фото №4 останній впізнав чоловіка, який перебував поряд з водієм, який викликав таксі з метою доставлення інструментів для ремонту автомобіля з м.Подільськ в смт. Окни вночі 09.12.2021 року. За довідкою до протоколу на фото №4 зображено ОСОБА_9 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання, з фото таблицями до нього, від 10.12.2021 року, відповідно до якого свідку ОСОБА_17 були надані для впізнання чотири фотографії чоловіків, і на фото №2 останній впізнав особу, яка була присутня поряд з водієм, який викликав таксі з метою доставлення інструментів для ремонту автомобіля з м.Подільськ в смт. Окни вночі 09.12.2021 року. За довідкою до протоколу на фото №2 зображено ОСОБА_8 ;

-протоколом огляду від 03.02.2022 року, відповідно до якого в період з 10:35 год. по 10:45 год., з дозволу та за заявою власника ОСОБА_22 , у підсобному приміщенні бару «Зіберт», розташованого по вул.Енергетиків в м.Подільськ було виявлено системне спорядження камер відеоспостереження, за допомогою якого було вилучено запис з камер спостереження тривалістю 7 год. 30 хв., яке було скопійоване на флеш накопичувач об`ємом 16 GB ,серійний номер 31662-020.А00 LF;

-протоколом огляду цифрового носія інформації флеш накопичувача марки «Kingston» об`ємом 16 GB, серійний номер 31662-020.А00 LF;

-протоколом огляду від 03.02.2022 року, відповідно до якого в період з 08:50 год. по 09:20 год., з дозволу та за заявою власника ОСОБА_23 , у підсобному приміщенні мийки самообслуговування по вул. Соборній в м.Подільськ, було виявлено системне спорядження камер відеоспостереження, за допомогою якого було вилучено запис з камер спостереження тривалістю 4 год. 20 хв., яке було скопійоване на флеш накопичувач об`ємом 16 GB, серійний номер 31692-001.А00 LF;

-протоколом огляду цифрового носія інформації флеш накопичувача марки «Kingston» об`ємом 16 GB, серійний номер 31692-001.А00 LF;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 20.01.2022 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2021 року у ПрАТ «ВФ Україна» була вилучена інформація про абонентські номери та мобільні термінали оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», якими користувався ОСОБА_12 ( НОМЕР_10 ), в період часу з 08.12.2021 року до 10.12.2021 року;

-висновком судової мистецтвознавчої експертизи №21-7240/7333, надані на дослідження у прозорому сейф-пакеті НПУ № INZ2065412 об`єкти №№1-331 є обіговими монетами, які випускалися різними країнами протягом 189-2019 років; об`єкти №№332-336 є жетонами; об`єкти №№337-410 є банкнотами,які випускалися різними країнами протягом 1909- 2007 років; об`єкт №411 є сувенірною банкнотою. Усі надані на дослідження об`єкти не належать до культурних цінностей. Загальна вартість наданих на дослідження об`єктів станом на 09.12.2021 року становить 8448,02 грн.;

-протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 25.04.2024 року, з оптичним носієм, відповідно до якого на підставі ухвали Красноокнянського районного суду Одеської області від 04.04.2024 року у ПрАТ «ВФ Україна» була вилучена інформація про абонентські номери та мобільні термінали оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», якими користувалися ОСОБА_24 ( НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ), ОСОБА_9 ( НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ), ОСОБА_8 ( НОМЕР_15 ) в період часу з 00.00 год. 08.12.2021 року до 00.00 год. 11.12.2021 року;

-звітом начальника відділу кримінального аналізу ГОРВ 2 прикордонного загону ДПСУ ОСОБА_16 , відповідно до якого за результатами оперативного кримінального аналізу відомостей (електронної інформації) щодо адрес розташування базових станцій, які забезпечують зв`язок, типи з`єднань, дат, часу та тривалості з`єднань, з`єднань нульової тривалості, ідентифікаційних ознак кінцевого обладнання (абонента А) (абонентський, серійний, IMSI номери сім-карток, IMEL), ідентифікаційних ознак терміналу, з якими відбувся сеанс зв`язку (абонент Б) абонентських номерів: НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 .

Із журналів судових засідань та звукозаписів фіксації судового процесу в суді першої інстанції вбачається, що під час судового розгляду в місцевому суді обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не заявляли клопотання про визнання недопустимими вищезазначених доказів.

У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілими в суді першої інстанції, оскільки їх свідчення відповідають іншим доказам, які є належними та допустимими.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до скоєння злочину, оскільки це фактично є спробою обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , є такими, що варті довіри, оскільки узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_17 , а також письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника стосовно його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються показами потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які будучи допитаними в суді першої інстанції повідомили про дату, місце та обставини скоєного відносно них злочину.

При цьому, потерпілий ОСОБА_13 у суді першої інстанції вказав, що впізнав в залі суду ОСОБА_8 , як одного із нападників, по голосу і статурі, який його бив та вимагав повідомити місце зберігання монет, а також впізнав інших нападників ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які разом скоїли щодо них з тіткою ОСОБА_14 злочин.

Щодо доводів сторони захисту стосовно того, що потерпілий ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 в якості особи, яка скоїла щодо нього злочин, в судовому засіданні місцевого суду не відразу, а через певний час, то колегія суддів зауважує, що вказані обставини не спростовують факту впізнання потерпілим ОСОБА_8 .

Більш того, потерпілий ОСОБА_13 у місцевому суді обґрунтував вказані обставини та наполягав, що побачивши в залі суду обвинувачених, зокрема ОСОБА_8 , він одразу впізнав його по голосу і статурі, але злякався, розгубився, і невідразу повідомив про це суду. Однак, він переконаний, що саме обвинувачені, в тому числі ОСОБА_8 , скоїли щодо нього злочин тієї ночі в його будинку.

У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів покази потерпілого, які узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні. Мотивів щодо оговорювати потерпілим обвинуваченого судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Місцевим судом також були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що з пізнього вечора 08.12.2021 року до 05:00-06:00 год. ранку 09.12.2021 року він перебував у барі «Зіберт» в м.Подільськ та звідти не виходив.

Зокрема, місцевим судом були досліджені записи з камер відео спостереження у барі «Зіберт», відповідно яких встановлено наступне.

На відеозаписі зафіксовано, що в 00:58 год. ОСОБА_8 залишив зал з відеокамерами, попрощавшись з особами, які сиділи за столиком, в тому числі і з обома працівницями бару ОСОБА_18 та іншою.

О 01:28 год. ОСОБА_8 повернувся до вказаного приміщення, віддав мобільний телефон іншій працівниці бару та вийшов. У руках у ОСОБА_25 будь-які предмети відсутні.

З цього часу до 05:36 год. ОСОБА_8 у вказаному залі не було. На записах чітко видно, що з 04:09 год. працівниці бару прибирають, миють посуд, проводять ревізію, рахують гроші. Світло в іншому залі відсутнє. ОСОБА_18 , інша працівниця бару та двоє чоловіків сидять за столом.

О 05:34 год. чути стук в двері. Працівниця бару виходить і повертається разом з ОСОБА_26 , який заходить до бару один, просить у працівниці бару пакет, і остання передає йому пустий поліетиленовий пакет білого кольору.

О 05:36 год. ця ж працівниця бару говорить ОСОБА_8 : « ОСОБА_27 , візьми телефон», на що останній, виходячи із кута поля зору камери, відповідає, що зараз забере і через декілька секунд повертається, забирає телефон та передає працівниці бару той же пакет, але у ньому проглядаються обриси коробки, альбому тощо. Після чого замовляє їжу, купує алкоголь.

Таким чином, місцевим судом встановлено, що з 01:28 год. до 05:34 год. обвинуваченого ОСОБА_8 у приміщенні бару «Зіберт» не було, а тому показання останнього про його перебування всю ніч в барі суд обґрунтовано визнав неправдивими.

Аналогічно неправдивими місцевий суд визнав показання свідка ОСОБА_18 щодо присутності ОСОБА_25 всю ніч у барі, оскільки вони спростовуються записами з камер відеоспостереження у барі «Зіберт».

Доводи сторони захисту про те, що із відеозапису з бару «Зіберт» вбачається, що ОСОБА_8 вживає алкоголь, але жоден із свідків та потерпілі не зазначали про наявність запаху алкоголю від когось із злочинців, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки наявність чи відсутність запаху алкоголю, не впливають на факт скоєння ОСОБА_8 злочину, що підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні. При цьому, потерпілі, знаходячись в певних складних умовах під час нападу, вочевидь могли не звернути уваги на такі обставини.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання, з фототаблицями до нього, від 10.12.2021 року, свідок ОСОБА_17 на фото №2 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка була присутня поряд з водієм, який викликав таксі, з метою доставлення інструментів для ремонту автомобіля з м.Подільськ в смт. Окни вночі 09.12.2021 року.

Протоколами пред`явлення особи для впізнання від 10.12.2021 року також підтверджується, що свідок ОСОБА_17 також впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , яких бачив разом з ОСОБА_8 , та яким доставляв інструменти для ремонту автомобіля з м.Подільськ в смт. Окни вночі 09.12.2021 року.

Таким чином, показами свідка ОСОБА_17 та протоколами пред?явлення йому осіб для впізнання також підтверджується факт перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 разом на автомобілі в смт. Окни та те, що свідок ОСОБА_17 у якості таксиста відвіз потім ОСОБА_8 з смт. Окни до м.Подільськ в бар «Зіберт».

Доводи сторони захисту проте, що показання свідка ОСОБА_17 не можуть бути належним доказом винуватості у кримінальному провадженні, оскільки останній, працюючи таксистом, бачив обвинувачених вночі без освітлення недовго та не міг їх розгледіти, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки як було повідомлено свідком ОСОБА_17 , він перебував поряд з трьома чоловіками (яких потім впізнав за фотографіями як ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) протягом 40 хвилин, коли вони змінювали «запаску» на автомобілі. Відповідно, за вказаний тривалий період часу, перебуваючи в безпосередній близькості до вказаних осіб, свідок міг їх розгледіти. У суді першої інстанції свідок наполягав на тому, що на момент впізнання він чітко пам`ятав всіх вищевказаних осіб.

Твердження сторони захисту стосовно того, що впізнання свідком ОСОБА_17 здійснювалося не особисто за участі ОСОБА_8 та інших осіб, а за фотознімками, не спростовують факту впізнання свідком вищевказаних осіб, в тому числі і ОСОБА_8 , оскільки така слідча дія проведена з дотриманням процесуального закону.

Доводи сторони захисту щодо здійснення можливого незаконного впливу працівниками поліції на свідка ОСОБА_17 при здійсненні ним впізнання осіб, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки свідком про будь-який тиск на нього не повідомлялось ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції.

Відповідно до оскарженого вироку обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував, що саме він був з ОСОБА_12 , коли таксист привіз «запаску», і залишився з ОСОБА_12 в смт. Окни, коли таксист поїхав до м.Подільськ.

Окрім цього, місцевим судом допитаний спеціаліст ОСОБА_16 щодо телефонних з?єднань, яка повідомила між абонентами НОМЕР_13 ( ОСОБА_9 ) та НОМЕР_15 ( ОСОБА_8 ) з 08.12.2021 року з 01:20 год. по 23:57 год. 09.12.2021 року було понад 15 з`єднань.

При цьому, місцевим судом, при дослідженні записів з камер відеоспостереження у барі «Зіберт» та дослідженні абонентських з?єднань було встановлено, що о 00:56 год. 09.12.2021 року з телефону ОСОБА_8 було з`єднання з ОСОБА_28 , після чого о 01:28 год. ОСОБА_8 залишив телефон в барі, передавши його іншій працівниці бару, і після цього часу, відповідно до даних аналізу телефон ОСОБА_8 був неактивним.

Приблизно в той час, коли було чутно стук в двері бару о 05:34 год., за показаннями свідка ОСОБА_17 , останній привіз ОСОБА_8 до бару «Зіберт», де працівниця бару о 05:36 год. повертає ОСОБА_8 телефон і першим телефонним з`єднанням останнього о 06:21 год. 09.12.2021 року було з`єднання з ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, повністю спростовується версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що з пізнього вечора 08.12.2021 року до 05:00-06:00 год. ранку 09.12.2021 року, він перебував у барі «Зіберт» в м.Подільськ та не виходив звідти.

Ні в місцевому суді, ні в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 не зміг надати раціонального пояснення щодо 15 телефонних з?єднань між ним та ОСОБА_9 , незадовго перед відкритим заволодінням майном у потерпілих (потім як було встановлено з відеозапису з камери відеоспостереження з бару «Зіберт» ОСОБА_8 залишив в барі свій телефон) та невдовзі після скоєння злочину.

Місцевий суд обґрунтовано визнав неспроможними покази обвинуваченого ОСОБА_9 про вчинення ним відкритого викрадення майна потерпілих разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_29 (а не з ОСОБА_8 ), оскільки вони спростовуються доказами у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_9 не зміг обґрунтувати в місцевому суді того, чому понад 2 роки не повідомляв про участь нібито іншої особи у вчиненні злочину.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 також не зміг надати раціонального пояснення чому довгий період часу під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 фактично мовчазно погоджувався щодо викладу обставин скоєння злочину за версією сторони обвинувачення, в тому числі ОСОБА_8 , а через два роки змінив свої покази.

Місцевий суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 давав суперечливі пояснення щодо того, як саме він нібито просив ОСОБА_30 поїхати з ним в с.Гавиноси.

Так, спочатку він повідомив, що коли до нього подзвонив ОСОБА_12 і попросив поїхати в с.Гавиноси, то поряд з ним був його друг ОСОБА_31 .

Однак пізніше він повідомив, що ОСОБА_32 він телефонував як перед поїздкою в с.Гавиноси, так і на наступний день.

Проте, показання обвинуваченого ОСОБА_9 в частині того, що злочин ним було скоєно не з ОСОБА_8 , а з ОСОБА_29 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_17 та спеціаліста ОСОБА_16 , яка в місцевому суді, окрім адрес розташування базових станцій, повідомила суду, що номер телефону НОМЕР_11 ( ОСОБА_24 ) у досліджуваний період був неактивний, номер (також ОСОБА_24 ) в 22:00 год. 08.12.2021 року до 10:00 год. 09.12.2021 року був активний з 22:00 год. до 00:30 год., о 01:32 год., 02:32 год., 03:29 год. і знаходився в м. Подільськ (базова станція вул.Комсомольска, буд.176 А). З`єднань між абонентами та , не було.

Тобто жодних телефонних з`єднань між ОСОБА_9 та ОСОБА_29 у період з 08.12.2021 року по 11.12.2021 року не було.

Більш того, телефон ОСОБА_30 , у період з 08.12.2021 року на 09.12.2021 року, був активний лише у м.Подільськ.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду, що покази обвинуваченого ОСОБА_9 щодо вчинення злочину, не з ОСОБА_8 , а з ОСОБА_29 є неспроможними, спростовуються доказами у кримінальному провадженні та вочевидь направлені на сприяння уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , з яким вони давно товаришували.

Одночасно, колегія суддів враховує, що вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року затверджено угоду про визнання винуватості у цьому ж кримінальному провадженні №0001074 від 09.12.2021 року, укладену 06.12.2023 року між обвинуваченим ОСОБА_12 та прокурором Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_33 та ОСОБА_12 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за тих же обставин вчинення злочину 09.12.2021 року щодо потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

За вказаним вироком ОСОБА_12 за ч.3 ст.186 КК України призначене покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України (справа №506/107/22, провадження №1-кп/506/95/23).

15.01.2024 року вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року набрав законної сили.

Тобто, ОСОБА_12 , який органом досудового розслідування обвинувачувався у скоєнні цього ж злочину разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, підтвердив усі обставини скоєння та ролі кожного з осіб, причетних до його вчинення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року щодо ОСОБА_12 окремо не має преюдиційного значення, однак з сукупністю доказів у кримінальному провадженні також підтверджує скоєння кримінального правопорушення, зокрема ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_12 уклав угоду про визнання винуватості з прокурором під тиском та внаслідок погроз працівників поліції, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки відповідно до вироку Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.12.2023 року вбачається, що місцевим судом встановлено, що угоду про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_12 було укладено в присутності захисника ОСОБА_34 , що спростовує можливість вчинення на обвинуваченого будь-якого тиску.

Більш того, із вироку суду від 13.12.2023 року вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 визнав свою провину в інкримінованому йому діянні, та будучи ознайомленим із правами та наслідками затвердження угоди про визнання винуватості, передбаченими ст.ст.473-474 КПК, підтвердив добровільність укладення угоди, не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним кримінального правопорушення.

Також колегія суддів звертає увагу, що за оскарженим вироком ОСОБА_9 фактично визнав факт скоєння ним злочину групою осіб щодо потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Після залишення його апеляційної скарги без руху, обвинувачений не усунув її недоліків за ухвалою апеляційного суду, не подав доповнень до апеляційної скарги чи нової апеляційної скарги, тобто ОСОБА_9 не скористався своїм правом на оскарження вироку, що свідчить про його згоду з вироком суду.

Доводи сторони захисту стосовно того, що місцевий суд безпідставно не прийняв доуваги покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які повідомили суду, що ОСОБА_8 був у барі «Зіберт» всю ніч до 05:00-06:00 год., колегія суддів визнає неспроможними, оскільки місцевий суд допитав свідка ОСОБА_18 та надав показам свідка відповідну оцінку із урахуванням інших досліджених доказів у кримінальному провадженні, в тому числі записам з камер відеоспостереження з бару «Зіберт», та встановив неправдивість показів цього свідка щодо присутності ОСОБА_8 протягом всієї ночі в барі.

Щодо доводів сторони захисту про безпідставне не прийняття місцевим судом показів свідка ОСОБА_19 , то колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів судового провадження вбачається, що вказаний свідок безпосередньо судом не допитувався.

Суд першої інстанції зазначив, що судом здійснювалися заходи щодо сприяння стороні захисту у виклику свідка ОСОБА_19 , однак останній у судове засідання не з`явився і сторона захисту відмовилася від допиту вказаного свідка.

За таких підстав, місцевий суд обґрунтовано не врахував показання свідка ОСОБА_19 , які останній надавав при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у Котовському міськрайонному суді Одеської області, на які посилалася сторона захисту, оскільки це суперечить положенням ст.23 КПК України, відповідно до яких суд досліджує докази безпосередньо.

Доводи сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину з посиланням на те, що ґрунт на його взутті не співпадає із ґрунтом з місця події, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вказана обставини не спростовує факту вчинення ним злочину, оскільки не доведеною залишається та обставина, що саме в цьому взутті ОСОБА_8 перебував на місці злочину.

Аналогічно не спростовує вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення і твердження сторони захисту про не виявлення ДНК ОСОБА_8 на гаманці та ножі.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб скоєння, особу обвинуваченого. До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання. До обставин, що обтяжують покарання суд відніс: рецидив злочинів; вчинення злочину відносно особи похилого віку та відносно особи з інвалідністю. Врахувавши вказані обставини місцевий суд дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Одночасно, місцевим судом встановлено, що інкримінований злочин ОСОБА_8 вчинив у період іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.06.2021 року, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, що свідчить про його суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення. Врахувавши наведені обставини, місцевий суд обґрунтовано застосував при призначенні покарання положення ст.71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 01.06.2021 року.

Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст.71 КК України остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 14.06.2024 року, в кримінальному провадженні №0001074 від 09.12.2021 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4