Справа №591/9150/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/73/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/9150/24 за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.12.2024 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- підозрюваний ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якої застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки він тривалий час перебуває під вартою, пред`явлена підозра є необгрунтованою, наведені слідчим ризики не підтверджуються доказами, всі необхідні документи та майно були вилучені в ході проведеного обшуку за місцем його проживання, зі своїм знайомим з рф не бачився з 1994 року, всі підозрювані у даному провадженні перебувають під вартою. Має дружину, яка хворіє і потребує його допомоги;

- захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, оскільки підозра є необґрунтованою, ризики недоведеними, її підзахисний має постійне місце проживання, дружину, яка проживає в м. Суми, є інвалідом III групи безстроково, має незадовільний стан здоров`я, потребує стаціонарного лікування, що неможливо забезпечити в умовах СІЗО. Вважає безпідставними висновки слідчого судді про наявність у її підзахисного контактів із співробітником спеціальних служб рф, оскільки такі контакти мав інший підозрюваний у даному провадженні.

Зважаючи на те, що завершити досудове розслідування не є можливим, слідчим в ОВС СВ Управління СБ України в Сумській області подано клопотання про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу підозрюваному, існують та не зменшилися, запобігти яким шляхом засування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.12.2024 продовжений підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що підозра є обґрунтованою, ризики продовжують існувати і не зменшились, існують об`єктивні обставини, які не дають можливості завершити досудове розслідування, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не установлено.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Здійснивши розгляд клопотання слідчого та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а незастосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує як можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і підстави для його подальшого продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_9 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, існування ризиків, на які вказував слідчий у своєму клопотанні і які з часом не зменшились, а також неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_9 під вартою.

Так, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у даному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При цьому при встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а в іншому рішенні від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні на даній стадії провадження докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому на даному етапі досудового розслідування не оцінюється правильність кваліфікації злочину, а лише з урахуванням доказів встановлюється наявність підстав вважати імовірною та достатньою причетність ОСОБА_9 до обставин, що в ньому розслідуються, а тому доводи підозрюваного та його захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Необхідно зауважити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, а висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_9 у зв`язку з тяжкістю покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних в даному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_9 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , зокрема те, що останній обізнаний про осіб, які вже допитані у статусі свідків, а також про ще недопитаних осіб, яким можуть бути відомі обставини, які підлягають доказуванню, а тому може вдатися до спроб до зміни/відмови від показань шляхом умовлянь або погроз. При цьому колегія суддів враховує і встановлену законом процедуру відібрання показань, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК).

Врахував слідчий суддя і те, що підозрюваний також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтувавши наявність цього ризику в ухвалі.

Доводи апеляційних скарг про відсутність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків на увагу не заслуговують, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій та їх актуальності, а не факту конкретного їх вчинення. При цьому запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий суддя суду першої інстанції зробив висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим слідчим суддею ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу продовження тримання підозрюваного під вартою.

ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, тому згідно ч. 6 ст. 176 КПК, враховуючи існування ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, застосуванню підлягає запобіжний захід саме у виді тримання під вартою, тому рішення слідчого судді є таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону. При цьому жодних доказів неможливості застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу за станом здоров`я захисником не надано.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що ОСОБА_9 є інвалідом, має дружину, яка потребує його допомоги, постійне місце проживання тощо, хоч і мають місце, але повинні враховуватись разом з іншими обставинами в справі у їх сукупності. До того ж, колегія суддів враховує і те, що наведені захисником обставини не стали стримуючими факторами від протиправних дій згідно повідомленої ОСОБА_9 підозри.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про продовження тримання під вартою ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими суддею, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення ухвали без змін, а поданих апеляційних скарг без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06.12.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4