У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000422, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.10.2024 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання, в якому слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт на житлове приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчими Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні№ 0000422 від 02.10.2024, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи спільно із невстановленою на даний час особою із службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішили спільно незаконно збагатитись за рахунок службових можливостей останнього.

Під час досудового розслідування, 12.10.2024, ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 частину неправомірної вигоди, в сумі 1500 доларів США, як завдатку за подальше оформлення відстрочки від військової служби ОСОБА_6 .

В подальшому, 04.01.2025 ОСОБА_5 , на виконання взятих на себе злочинних обов`язків, передав ОСОБА_6 документи про постановку на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , довідку № В127/22 від 23.11.2024, видані на ім`я ОСОБА_6 , за що отримав решту неправомірної вигоди, в сумі 1000 доларів США, після чого був затриманий працівниками правоохоронного органу.

Під час затримання, за участю понятих та безперервної відеофіксації, ОСОБА_5 добровільно видав працівнкам правоохоронного органу грошові кошти отримані від ОСОБА_6 , в сумі 1000 доларів США, номіналами по 100 доларів, із наступними номерами: KH37626792A; HВ41107075Q; HВ04256486I; KG40872540B; KF25142928D; KK74339126B; HE72659087B; KB08622092G; HL67660013G; KB03924372*та власний мобільний телефон «Айфон 10», із контактним номером НОМЕР_2 .

Вказані речі, предмети, документи упаковано, опечатано та вилучено.

04.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру в пособництві одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вчинення службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дії, з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Аналізом положень ч. 3 ст. 368 КК України встановлено, що санкція статті передбачає конфіскацію майна правопорушника.

Встановлено, що ОСОБА_5 , на праві власності володіє житловим приміщенням за адресою: Закарпатська обл. м. Ужгород. вул. Бородіна Олександра буд. 14, приміщення 206.

Таким чином, стверджує, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладені арешту на майно підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Незастосування арешту майна може призвести до втрати майна, яке є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий розгляд клопотання вважає за необхідне провести без повідомлення володільців, щодо яких порушується питання про накладення арешту та майна, оскільки існує ризик того, що вказані особи, дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, почнуть здійснювати перешкоди, що унеможливлять накладення подальшого арешту.

У судове засідання слідчий не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання у його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла висновку, що воно підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частинами 2, 6 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речов их доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено слідчим суддею, Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000422, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Підставою внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що цивільна особа спільно зі службовою особою висловили вимогу щодо надання неправомірної вигоди» та «службова військова особа перевищує свої повноваження.

Встановлено, що 04.01.2025 року о 13 год. 53 хв. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04.01.2025 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є пособництво одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вчинення службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дії, з використанням службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді від 06.01.2025 року, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у сумі 121120 грн., строком до 03 березня 2025 включно.

Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обрків нерухомого майна, ОСОБА_5 на праві власності належить приміщення АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи доцільність накладення арешту на майно підозрюваного слідчий посилається на необхідність такого арешту з метою конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_5 , як виду покарання (п.3 ч.2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частиною 3 ст. 170 КПК України регламентовано на які об`єкти може бути накладено арешт (на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права), а також чітко визначено осіб, у власності яких має перебувати таке майно, зокрема, таке майно має перебувати у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час встановлення правових підстав, що зумовлює арешт майна, яке належить підозрюваному, слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна..

Тому арешт майна, належного підозрюваному, обумовлюється можливим застосуванням до останнього, у випадку визнання його винним, покарання у виді конфіскації майна.

Перевіривши наявні у суду матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ч.4 ст.173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Виходячи з наведеного, на думку слідчого судді, розумність та співрозмірність обмеження права власності в частині накладення заборони розпорядження нерухомим майном, зазначеними у клопотанні, відповідатиме завданню кримінального провадження та не шкодитиме інтересам інших осіб.

Врахувавши правову підставу для арешту майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна, що у свою чергу направлене на досягнення дієвості цього провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000422, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.10.2024 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпорядження майном, а саме: житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1