Справа № 317/990/25
Провадження 1-кс/317/211/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 , представника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_5 , про скасування повідомлення про підозру слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополь та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 23.09.2024 року у кримінальному провадженні № 0003955 від 06.05.2024 у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2025 звернувся до суду адвокат ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 зі скаргою на повідомлення про підозру слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополь та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 23.09.2024 року у кримінальному провадженні № 0003955 від 06.05.2024 у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 23.09.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України оголошено заочно.

Вважає оскаржуване повідомлення про підозру незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України. Вказує, на те, що зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення зазначається лише факт залишення місця служби ОСОБА_4 . Як зазначено у повідомленні у підозрі ОСОБА_4 покинув місце розташування військової частини не з власної ініціативи, а внаслідок протиправних дій безпосередніх командирів. При цьому, одразу після залишення місця розташування військової частини ОСОБА_4 вживав заходів для повернення на військову службу, про що свідчить явка до штабу військової частини НОМЕР_1 , для врегулювання конфлікту. У ОСОБА_4 був відсутній умисел на ухилення від військової служби як такої. Більше того, ОСОБА_4 покинув місце дислокації військової частини з поважних причин, а саме у зв`язку із протиправними діями командирів. Однак слідчими ТУ ДБР у м. Мелітополі не було вжито жодних заходів для встановлення та перевірки вказаних обставин. З огляду на відсутність у ОСОБА_4 умислу ухилитись від військової служби, відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Разом з тим, слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі не було встановлено жодних обставин, за яких ОСОБА_4 був змушений покинути місце служби. Більше того, слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі, до моменту повідомлення про підозру, не було проведено жодних слідчих дій для встановлення цих обставин. При цьому встановлення цих обставин має суттєве значення для справи, оскільки у випадку підтвердження пояснень ОСОБА_4 , які викладались в рапортах, це підтвердить відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий пояснив, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому вважає, що підозра є обґрунтованою. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Скаржник та прокурор будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду клопотання (а.с.64-66,80), в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду даної скарги відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Станом на момент розгляду скарги слідчим суддею кримінальне провадження 0003955 від 06.05.2024 не закрито, обвинувальний акт до суду не направлявся, а скаргу подано після спливу двох місяців з дня оголошення змісту підозри ОСОБА_4 (11.12.2024) (а.с.66-70).

Аналіз положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом ВП №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0003955, відомості про яке внесено 06.05.2024 р до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.65).

23.09.2024 в межах зазначеного кримінального провадження слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополь та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яку вручено під підпис ОСОБА_7 11.12.2024 р. (а.с.66-70).

Постановою слідчого від 26.09.2024 р. підозрюваного ОСОБА_4 було оголошено у розшук у зв`язку з переховуванням підозрюваного від слідства та суду та неявкою останнього на виклики слідчого (а.с.71).

10.12.2024 р. постановою слідчого досудове розслідування було відновлено у зв`язку зі встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 (а.с.72-73)

Як випливає зі змісту оскаржуваного повідомлення про підозру, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке кваліфіковане як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Частиною 4 ст. 408 КК України передбачена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором, яке має містити такі відомості як: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З аналізу положень ст. ст. 276-278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру, зокрема, це неналежний суб`єкт складання та вручення повідомлення про підозру; порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру; необґрунтованість підозри.

Частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вимогами ч. 4 ст. 22 КПК України повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором, а у випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із повноважним прокурором.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини для цілей ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «звинувачення» визначається як офіційне повідомлення, надане особі виключно компетентним суб`єктом, про те, що така особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (справа «Девеер проти Бельгії» (заява № 6903/75, рішення від 27.02.1980, § 46).

Загальні положення, що регулюють процедуру повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК України, згідно з якими письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК). Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Водночас у ст. 276 КПК України зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. Визначення правової природи цих дій і встановлення кола суб`єктів, які уповноважені на їх вчинення, має важливе практичне значення для об`єктивації гарантій незалежності особи, щодо якої здійснюється особливий порядок повідомлення про підозру.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягненням до кримінальної відповідальності є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, де здійснення повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень прокурора (або слідчого) під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, без чого за вимогами процесуального закону відносно особи не може бути складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні. В подальшому згідно ст. 337 цього Кодексу судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276, 278, 480, 481 КПК України дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпано, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

На переконання слідчого судді, при складанні підозри і її врученні органом досудового розслідування зазначені вимоги було дотримано в достатній мірі. Обґрунтування і доводи скарги захисника в цій частині є належним чином немотивованими і такими, що не узгоджуються з приписами кримінального процесуального закону.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Згідно ст. 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Із поданої скарги вбачається, що підставами для скасування повідомлення про підозру, адвокат вважає те, що, ОСОБА_4 покинув місце дислокації військової частини з поважних причин, а саме у зв`язку із протиправними діями командирів, при цьому слідчими ТУ ДБР у м. Мелітополі не було вжито жодних заходів для встановлення та перевірки вказаних обставин. З огляду на відсутність у ОСОБА_4 умислу ухилитись від військової служби, відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Разом з тим, слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі не було встановлено жодних обставин, за яких ОСОБА_4 був змушений покинути місце служби. Більше того, слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі, до моменту повідомлення про підозру, не було проведено жодних слідчих дій для встановлення цих обставин.

Як встановлено при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлення про підозру від 23.09.2024 ОСОБА_4 відповідають вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України.

За таких обставин, повідомлення ОСОБА_4 про підозру від 23.09.2024 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України скасуванню не підлягає, у зв`язку з тим, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного кримінального правопорушення є обґрунтованою та здійснена з дотриманням порядку письмового повідомлення про підозру, передбаченого КПК України.

Підсумовуючи все вищевикладене, у задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 111, 112, 277, 279, 303, 305, 307, 309, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , про скасування повідомлення про підозру слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополь та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 23.09.2024 року у кримінальному провадженні № 0003955 від 06.05.2024 у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1