Справа № 373/1084/23
Номер провадження 1-кп/373/48/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000121 щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_2 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Богатовка Розівського району Запорізької області, громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , перебуває на лікуванні у Дніпровській філії «Спеціалізованого закладу з надання психіатричної допомоги» Державної Установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на підставі ухвали Яготинського районного суду Київської області від 19.02.2024, у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники провадження:

секретарка судових засідань ОСОБА_3 ,

прокурорка ОСОБА_4 ,

особа, щодо якої розглядається клопотання, ОСОБА_2 ,

її законна представниця ОСОБА_5 ,

її захисник ОСОБА_6 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація

Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру від 07.06.2023 ОСОБА_2 у період дії воєнного стану «24.02.2023 близько 17:00 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_2 впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, безперешкодно, шляхом вільного доступу, з кишені жилетки, яка висіла у шафі викрала грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, які поклала до кишені своєї куртки.

Після цього, ОСОБА_2 з викраденими грошима з місця вчинення суспільно- небезпечного діяння зникла, в подальшому розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1500 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_2 , вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке виразилось у таємному викраденні чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану».

У підготовчому провадженні прокурорка виловилася про відсутність підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору. Захисником заявлялося відповідне клопотання про повернення цього клопотання прокурору, щодо задоволення якого прокурорка заперечила, але в результаті розгляду цього клопотання судом відмовлено у його задоволенні.

Клопотань в порядку ст. 338, 340 КПК України (зміна або відмова від підтримання обвинувачення) від сторони обвинувачення не заявлялось.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання прокурорки про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, зважаючи на те, що закриття кримінального провадження якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, не є реабілітуючою підставою, а захисником висловлено заперечення з цього приводу.

Положення закону, якими керувався суд

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 8 КПК України визначається, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ч. 1 4, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 42 КПК України передбачені права підозрюваного, обвинуваченого, у тому числі знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати тощо.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Частинами 1, 3 ст. 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів

Досліджені докази та їх оцінка

У підготовчому провадженні, яке закрито 18.12.2023, задоволено клопотання прокурорки про виклик свідків сторони обвинувачення.

Стороною обвинувачення надано та досліджено судом висновок судово-психіатричного експерта №254 від 31.05.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 під час скоєння інкримінованих їй дій страждала та страждає в даний час на легку розумову відсталість із зазначеними порушеннями поведінки за МКХ 10-F.70.1, не могла і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_2 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

На підтвердження обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_2 , зазначених у клопотанні, прокуроркою надано та досліджено судом протокол проведення слідчого експерименту від 23.03.2023 з відеозаписом, який розпочато о 15:16 та закінчено о 15:24, складений старшою слідчою ОСОБА_8 за участі підозрюваної ОСОБА_2 ..

На початку слідчого експерименту після оголошення умов його проведення вона питає в ОСОБА_2 , що сталося 24.02.2023 відповідно до її показань. ОСОБА_2 почала довільну розповідь і спочатку повідомила, що гроші взяв ОСОБА_9 , але після наполегливого запитання слідчої ОСОБА_2 зазначила, що все ж таки гроші взяла вона. Відеозаписом також зафіксовано, що потерпілий сидів на лавочці біля садиби та участі у слідчій дії не брав. ОСОБА_2 продемонструвала, як вона переміщалася у хаті, підійшла до шафи, відкрила її та вказала, що там була жилетка, де були гроші.

У протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.03.2023 зазначено зміст заяви ОСОБА_7 , відповідно до якої 24.02.2023 невстановлена особа перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинила крадіжку 1500 грн, що належали йому. Інші обставин крадіжки в протоколі не зазначено.

Потерпілий ОСОБА_7 під час допиту у суді повідомив, що 23.02.2023 до нього прийшли знайомий ОСОБА_10 з якоюсь жінкою. Вони випивали. Потерпілий пропонував сходити в магазин для «продовження», але ОСОБА_9 відмовився. Потерпілий побачив, що немає телефону, але потім телефон принесли. Зранку помітив, що з лівої кишені штанів зникли гроші у сумі 1500 грн: 3 купюри по 500 грн. Гроші були загорнуті у носовичок. Востаннє гроші бачив у магазині зранку. Штани лежали разом з сорочкою та іншими штанами. Три дні ходив до ОСОБА_11 та просив, щоб він повернув кошти, але потім повідомив про подію поліцію. ОСОБА_9 казав, що вони гроші не брали. Не знає, хто взяв гроші, думає, що ОСОБА_11 , бо жінка не могла знати, де та що лежить, бо була вперше в його будинку, і хатою не ходила. Пізніше люди бачили, як вони скуповувались у магазині. Про всі обставини, про які зараз повідомив суд, казав поліцейському в машині. Того дня, коли приїхала поліція вперше, у хату не заходили, а заходили, коли приїхала слідча з ще одним поліцейським. У відділі поліції не був. ОСОБА_12 мобілізували за 2 місяці судового засідання.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що був раніше у близьких стосунках з ОСОБА_2 . Наприкінці лютого 2023 року ОСОБА_2 поїхала на станцію Переяславська. Ввечері привезла гроші, купляли продукти в магазині. Не казала чому туди їздила. Тювельова не знає, не чув про нього. У неї було більше 1 тисячі гривень, витягла гроші та поклала на стіл, купюри були по 100, 200 грн. Жила у нього вдома, часто приїжджала з грошима, купляли на них продукти та спиртне. Жодного разу не казала, звідки в неї гроші. До неї приїжджала поліція, його допитували як свідка. Кошти в свідка не зникали, а телефони зникали. Ще в одного карточку «потягнула».

Слідча ОСОБА_14 , допитана як свідок, повідомила, що проводила досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, відбирала заяву про повідомлення про кримінальне правопорушення від потерпілого. Слідча переказала обставини, які повідомив під час допиту на досудовому розслідуванні потерпілий. Вона проводила слідчий експеримент з ОСОБА_2 , яка розповіла та показала обставини крадіжки. ОСОБА_2 казала, що вона забрала гроші. Перестороги щодо психічного стану ОСОБА_2 на той час не виникало. Експертизу щодо стану здоров`я ОСОБА_2 призначили після отримання довідки про її перебування на обліку в лікаря-психіатра. Тоді ОСОБА_2 не була затримана, а вільно пересувалася. Потерпілий під час слідчого експерименту був у стані сп`яніння.

Під час одночасного допиту потерпілого та слідчої ОСОБА_14 як свідка потерпілий зазначив, що, не бачив, як ОСОБА_15 та ОСОБА_2 зайшли до нього. Вони вживали з ним алкоголь. Відсутність коштів побачив наступного ранку. Можливо, гроші взяв ОСОБА_15 , а ОСОБА_2 каже неправильно, він не бачив, що вона брала гроші. Під час слідчого експерименту у хаті не був та не чув і не бачив, що казала і показувала ОСОБА_2 у хаті, але чув, що вона казала на вулиці. ОСОБА_2 поводилася так, ніби їй все однаково, сміялася.

Захисник надав судові висновок судово-психіатричного експерта №514 від 06.11.2023, відповідно до якого ОСОБА_16 під час скоєння інкримінованих їй дій у кримінальному провадженні № 0002188 від 24.09.2023 за ч. 1 ст. 121 КК України страждала на легку розумову відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю (за МКХ 10- F.70.1), не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час страждає на легку розумову відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю (за МКХ 10-F.70.1) та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_2 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. ОСОБА_2 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (F10.25 за МКХ-10). Вона потребує лікування з приводу цього захворювання на загальних підставах. Протипоказань для такого лікування у неї не виявлено.

З вищенаведених висновків судово-психіатричного експерта вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово проходила лікування у психіатричних лікарнях. З 2010 по 2013 роки лікувалася в КУ «Новозлатопівська психіатрична лікарня «ЗОР». У подальшому лікувалася в психіатричних лікарнях з 2015 по 2020 роки. Визнана інвалідом 2 групи з дитинства до 01.01.2020, але переосвідування на МСЕК не проходила.

Оцінюючи питання допустимості дослідженого судом протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_2 та доданого до нього відеозапису цієї слідчої дії суд враховує, що на той момент ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, з досліджених судом доказів вбачається, що на той момент вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, ОСОБА_2 на час участі у слідчому експерименті не могла усвідомлювати не тільки характер повідомлених нею обставин та наслідки від цього, але й не розуміла свої права та не могла самостійно їх реалізувати, у тому числі не говорити нічого з приводу підозри проти неї або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання.

Водночас, поведінка ОСОБА_2 під час її участі у слідчому експерименті могла дати підстави для перевірки органом досудового розслідування можливого її хворобливого стану. При цьому, не було забезпечено участь захисника у цій слідчій дії.

Зазначене дає підстави для визнання доказів, зафіксованих протоколом слідчого експерименту від 23.03.2023 та відеозаписом цієї слідчої дії, недопустимими.

Суд не бере до уваги показання слідчої ОСОБА_14 щодо повідомлених нею пояснень потерпілого, ОСОБА_2 та інших учасників кримінального провадження, оскільки вони є недопустимими на підставі ч. 7 ст. 97 КПК України.

Оцінка доведеності обставин обвинувачення

У клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_2 зазначається про те, що вчинення інкримінованих їй дій вона здійснювала, «реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна» та «переслідуючи корисливий мотив та мету незаконне збагачення за рахунок чужого майна».

Це твердження протирічить самій суті кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру за обставин того, що сторона обвинувачення у цьому ж клопотанні вказує на те, що під час скоєння інкримінованих ОСОБА_2 дій не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також, це твердження спростовується наданими суду прокуроркою та захисником висновками судово-психіатричного експерта.

Отже, у цій частині твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_2 дій з умислом, корисливим мотивом та метою незаконного збагачення не доведено.

Оцінюючи показання свідків суд дійшов висновку, що вони не мають доказового значення щодо обставин, які інкриміновано ОСОБА_2 , оскільки ці свідки не були очевидцями вказаних подій.

З показань потерпілого, наданих суду, вбачається, що обставини крадіжки суттєво відрізняються від тих, що викладені в клопотанні. Зокрема, у частині безпосереднього місця знаходження грошових коштів, що були викрадені, ліва кишеня штанів, а не кишеня жилетки, яка висіла у шафі, а також характеру дій ОСОБА_2 під час цього викрадення. Також, з показань потерпілого вбачається, що вірогідним викрадачем є не ОСОБА_2 , а інша особа, яка фігурує у справі як свідок.

Судом надавався прокурорці достатній час для встановлення місця знаходження заявленого стороною обвинувачення як свідка ОСОБА_15 . Зокрема, про виклик свідків прокуроркою заявлялося ще під час підготовчого провадження, яке було закрито 18.12.2023. При цьому суд сприяв прокурорці в забезпеченні явки цього свідка у визначеному законом порядку та з врахуванням відповідних клопотань учасників провадження. Отже в сторони обвинувачення був 1 рік для забезпечення участі ОСОБА_15 , у тому числі в режимі відеоконференції, у судових засіданнях для його допиту. Натомість стороною обвинувачення у розумні строки не забезпечено участь у судових засіданнях цього свідка.

Зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що мало місце вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, зазначених у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру. При цьому факт крадіжки 1500 грн у потерпілого міг бути, але стороною обвинувачення не доведено, що це вчинено ОСОБА_2 .

Ручові докази суду не надавалися, дані про застосування заходів забезпечення кримінального провадження в суду відсутні.

Керуючись ст. 512, 513, 516 КПК України,

постановив:

Відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_2 .

Кримінальне провадження № 0000121 щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_2 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1