СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/1356/25
ун. № 759/4651/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про проведення обшуку у досудовому розслідуванні відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000674 від 13.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2025 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про проведення обшуку у досудовому розслідуванні відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000674 від 13.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

У судове засідання слідчий не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення до суду не надходило.

Вивчивши матеріали кримінального провадження №№0000674 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2024 суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 223 КПК України передбачено, що підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) (далі Конвенція) учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд підкреслює, що вираз «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм (з відповідними виправленнями, «Елсі та інші проти Туреччини», заява №23145/93 і 25091/94, п. 697, 13.11.2003).

Також слід зазначити, що розглянувши скарги за статтею 8 Конвенції Європейський суд послався на свою попередню практику у справах проти України та зауважив, що обшуки у квартирах заявників не були проведені «відповідно до закону», оскільки здійснювалися працівниками міліції на підставі санкції прокурора без ухвали суду та відповідної процедури надання такого дозволу. Європейський суд зазначив, що принцип верховенства права передбачає, що втручання органів державної влади у права осіб має підлягати ефективному судовому контролю. Європейський суд дійшов висновку, що національне законодавство, чинне на час подій, не забезпечило при проведенні обшуків у квартирах заявників достатніх гарантій від свавілля і констатував порушення статті 8 Конвенції Рішення ЄСПЛ по справі «Неділенько та інші проти України» від 18.01.2018.

У п. 73 Рішення ЄСПЛ по справі «Ратушна проти України» суд зазначив, що обшук житла заявниці був проведений на підставі постанови, прийнятої судом, і, таким чином, був предметом судового контролю. Проте лише цей факт сам по собі не обов`язково призведе до наявності достатніх гарантій від зловживань (див. вищезазначену ухвалу у справі «Кронін проти Сполученого Королівства» (Cronin v. United Kingdom). Оцінюючи, чи було втручання з боку держави пропорційним, Суд має розглядати особливі обставини кожної справи (див., наприклад, рішення від 16.12.97 у справі «Камензінд проти Швейцарії» (Camenzind v. Switzerland), пункт 45, Reports of Judgments and Decisions 1997-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Оскільки слідчим суддею 25.02.2025 розглянуто клопотання слідчого, за результатами розгляду в задоволенні клопотання відмовлено, повторно подане клопотання 05.03.2025 не містить обставин, які б свідчили про необхідність та доцільність його розгляду вдруге, подане до суду клопотання є аналогічним розглянутому, тому повторно подане клопотання розгляду не підлягає, згідно ч. 6 ст. 234 КПК України, у задоволенні аналогічного клопотання слідчим суддею відмовлено, слідчий не має права повторно звертатися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на обшук того самого приміщення, оскільки у клопотанні не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею.

Більш того, саме клопотання, яке подано до суду не містить інформації щодо неодноразових звернень до суду та відмови у задоволені таких клопотань, що вказує на приховування фактів.

Будь-яких обставин, які доповнюють ті, що вже розглядалися слідчим суддею або нових, які не були відомі слідчому клопотання не містить.

Враховуючи викладене та положення ч. 6 ст. 234 КПК України, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи (а саме їх копії), за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України свідчать про те, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, адже слідчий та прокурор взагалі не мали права повторно звертатися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на обшук того самого житла чи іншого володіння особи, оскільки слідчим зазначені нові обставини у новому клопотанні та підстави, наведені для виправдання таких заходів (проведення обшуку) слідчим вважати відповідними і достатніми, не можливо.

Суд звертає увагу, що в діях слідчого вбачаються ознаки зловживання своїм правом та порушення вимог ч. 6 ст. 234 КПК України, а в діяннях прокурора, який повинен здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, слідчий суддя вбачає невиконання своїх обов`язків відповідно до ст. 36 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 234-236, 369, 370, 371, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про проведення обшуку у досудовому розслідуванні відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000674 від 13.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, на підставі ч. 6 ст. 234 КПК України.

Ухвала слідчого судді у відповідності до ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1