УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 760/20839/23

провадження № 51 - 5662 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року щодо нього,

встановив:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року

ОСОБА_4 засуджено за ст. 186 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

На адресу Верховного Суду 10 березня 2025 року надійшла повторна касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , датована і підписана ним 24 лютого 2025 року на вказані судові рішення.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 оскаржує судові рішення в частині призначеного покарання, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого і просить їх змінити шляхом пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Засуджений зазначає, що місцевий суд належним чином не врахував його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди у повному обсязі та відсутність претензій з боку потерпілої. Крім того вказує, що він неофіційно працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно та має ряд тяжких хвороб. Вважає, що ці обставини є підставами для застосування положень ст. 69 КК України.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 186 ч. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2025 року засудженому ОСОБА_4 на підставі ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року щодо нього, оскільки з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачалося, що підстав для задоволення скарги немає.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, конкретні обставини його вчинення, наслідки та розмір завданої матеріальної шкоди.

Місцевий суд, врахувавши всі обставини вчиненого злочину, дані про особу винного, ставлення особи до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі ті, на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, у їх сукупності, призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк, що максимально наближений до мінімального розміру, передбаченого санкцією ст. 186 ч. 4 КК України, та не встановив підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75 КК України.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у них доводи щодо звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання та встановлення йому іспитового строку для виправлення, визнав їх безпідставними та мотивував своє рішення. Підстав для застосування до покарання призначеного ОСОБА_4 ст. 69 та ст. 75 КК України апеляційний суд також не встановив.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України

є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Таким чином, доводи повторної касаційної скарги засудженого, які є аналогічними до тих, що були наведені у його попередній касаційній скарзі, вже були предметом касаційного розгляду і вказані судові рішення залишені без зміни,а засуджений у повторній касаційній скарзі інших підстав для оскарження не зазначає.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 та застосування ст. 69 КК України немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3