печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000659 від 21.03.2024,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, а саме: автомобіль BMW M850I, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщено для зберігання до штраф майданчика для тримання транспортних засобів за адресою: вул. Гната Хаткевича, 20-Б, м. Київ, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Позиція сторін кримінального провадження

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав у повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_5 та його представник, адвокат ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання з підстав невмотивованості клопотання, відсутністю доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, невідповідності вилученого майна ознакам речового доказу та набуття авто у власність ОСОБА_5 до відкриття кримінального провадження.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені слідчим суддею

Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000659 від 21.03.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) переслідуючи мету отримання прибутку за рахунок незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, у невстановленому місці, у невстановлений час незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP та розпочав її незаконно зберігати за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

Крім того, в ході проведення оперативного-розшукових заходів було встановлено коло осіб, які причетні до вищевказаного кримінального правопорушення, а саме розповсюдження наркотичних речовин на території міста Києва, зокрема:

· ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , уродженець м. Суми, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , гуртожиток, має у володінні автомобіль BMW M850I, д.н.з НОМЕР_1 , та автомобіль BMW Х6 д.н.з НОМЕР_4 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

27.11.2024 слідчим СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, проведено обшук транспортного засобу, а саме: автомобіля BMW M850I, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким він фактично користується, в ході якого було виявлено та вилучено:

- автомобіль BMW M850I, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який поміщено для зберігання до штраф майданчика для тримання транспортних засобів за адресою: вул. Гната Хаткевича, 20-Б, м. Київ.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 28.11.2024 автомобіль BMW M850I, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 визнаний речовим доказом.

28.11.2024, у строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про накладення арешту направлене до суду.

Мотиви слідчого судді

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим суддею у судовому засіданні було встановлено, що автомобіль зареєстрований за ОСОБА_5 05.04.2023. Разом із тим, стороною захисту належними доказами не доведено наявність у ОСОБА_5 коштів на придбання цього авто, оскільки договір оренди від 01.09.2023 та кошти за ним отримані в 2024 році, тобто після придбання авто, а акти надання послуг № 1 від 30 червня 2021 року № 2 від 01 липня 2021 року, № 3 від 01 серпня 2021 року, № 4 від 01 вересня 2021 року, № 5 від 01 жовтня 2021 року, № 6 від 01 листопада 2021 року не свідчать про фактичну сплату коштів.

За 2023 рік ОСОБА_5 дійсно задекларовано дохід у сумі 2 683 515 грн. Однак, у судовому засіданні було встановлено, що він придбав авто за готівкові кошти в сумі за 50 тисяч доларів США. Між тим, відповідно до виписки з його банківського рахунку за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року операції щодо зняття готівкових коштів у гривні (з метою придбання валюти) - відсутні. Наявні лише перекази коштів між власними рахунками.

Тому, на думку слідчого судді, законність походження коштів на придбання авто стороною захисту не доведена.

Натомість, з доданих до клопотання доказів вбачається, що у вилученому від обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , де фактично проживає ОСОБА_5 , планшеті в розділі «меню» віднайдені фото шахрайських кол-центів та осіб, задіяних в їх діяльності, а також фото предметів, схожих на наркотичні засоби, та місця їх розкладки.

Зазначені докази, а також протокол НСРД, вказують на можливу причетність ОСОБА_5 до організації діяльності шахрайських кол-центрів та розповсюдження наркотичних речовин. На думку слідчого судді авто могло бути придбане за кошти, отримані злочинним шляхом, або ж використовуватись для його вчинення.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що на даній стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння. На цьому етапі кримінального провадження наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, а тому потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, як арешт майна з метою збереження речових доказів, що забезпечить дієвість розслідування у кримінальному провадженні.

При цьому, власник майна та його представник не позбавлені у подальшому права на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, у порядку ст. 174 КПК.

Керуючись ст. 98, 100, 170, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 0000659 від 21.03.2024 арешт на майно, а саме: автомобіль BMW M850I, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщено для зберігання до штраф майданчика для тримання транспортних засобів за адресою: вул. Гната Хаткевича 20-Б, м. Київ.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст проголошено 06.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_10