КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду від 13 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про припинення виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду від 13 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про припинення виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року.

Ухвала суду обґрунтована тим, що ні заявником, ні адвокатом, до матеріалів клопотання не додані документи на підтвердження права ОСОБА_6 на звернення до суду з відповідним клопотанням у порядку ст.ст. 537, ст. 539 КПК України.

Окрім того, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 оспорює обмеження її права спадкування на майно після сина, який помер під час відбування покарання за вироком суду, що не підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України, оскільки із змісту клопотання вбачається наявність спадкових правовідносин, тобто спору про право.

Також заявниця не погоджується з тим, що арешт, який накладений виконавчою службою на майно її сина - засудженого ОСОБА_9 , не скасовано під час закриття виконавчого провадження, однак дії державного виконавця в порядку КАСУ вона не оскаржувала.

Враховуючи наведене, на час розгляду клопотання суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 не є суб`єктом звернення до суду в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, тому відмовляє у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_12 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна засудженого, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, та припинення виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року в частині додаткового покарання у виді конфіскації всього майна засудженого ОСОБА_7 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Апелянт вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року є незаконною, необгрунтованою і невмотивованою та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказуючи на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду фактичним обставинам, апелянт зазначає, що доказами, дослідженими під час судового розгляду, не підтверджується висновок суду про те, що до матеріалів клопотання не додані документи на підтвердження права ОСОБА_13 на звернення до суду з відповідним клопотанням у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.

Навпаки, наявні в матеріалах провадження № 1 -в/755/197/24 (справа № 1- 773/2009) докази, досліджені в судовому засіданні, свідчать, що ОСОБА_6 має право на звернення до суду в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.

Так, додані до клопотання адвокатом ОСОБА_5 завірені копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_7 № 8 від 17.07.2021, паспорту ОСОБА_6 є доказами того факту, що вона є рідною матір`ю ОСОБА_7 .

Додані до клопотання адвоката ОСОБА_5 завірені копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 від 09.12.2010 серії НОМЕР_1 , копії заяви ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про видачу свідоцтва про право на спадщину від 18.08.2022 p., копії постанови державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_19 від 18.08.2022 року про відмову ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є доказом того факту, що ОСОБА_6 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті її сина ОСОБА_7 в рамках спадкової справи № 1269/2017.

На думку апелянта, суд першої інстанції, відмовляючи ухвалою від 13 березня 2024 року стороні ОСОБА_6 в задоволенні вищевказаного клопотання через те, що вона не є суб`єктом звернення до суду у порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, фактично позбавляє її права на правосуддя, перешкоджає подальшому кримінальному провадженню і навіть унеможливлює його на даній стадії кримінального процесу.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд при винесенні ухвали від 13 березня 2024 року не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме копію вироку від 03.07.2009 по справі №1-773/2009, постанову Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2009, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7 від 09.12.2010 серії НОМЕР_1 , копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_7 № 8 від 17.07.2021, копію паспорту ОСОБА_6 , копію договору міни від 31.05.1997 року реєстровий №33154, копію заяви ОСОБА_6 ОСОБА_14 про видачу свідоцтва про право на спадщину від 18.08.2022 р., копію постанови державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 від 18.08.2022 року про відмову ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, копію інформації №307674727 від 18.08.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копію відповіді Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №66729 від 02.09.2022 та витягу з АСВП ВП-спецрозділ №16172511, копію інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №47073 від 28.11.2017, копію відповіді Дніпровського районного суду м. Києва №573171 від 22.09.2022.

Посилаючись на те, що заявник ОСОБА_6 не є учасником кримінального провадження, суд першої інстанції фактично проігнорував надані разом з клопотанням стороною ОСОБА_6 наведені вище докази.

Судом не наведено жодних аргументів, чому ОСОБА_6 не може бути віднесено до категорії «інших осіб», які згідно ч. 1 ст. 539 КПК України наділені правом подавати клопотання в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.

Також апелянт звертає увагу на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ОСОБА_6 є власником другої половини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 31.05.1997 року, реєстровий №3у3154.

З приводу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка згідно цього ж договору міни перебуває у власності її померлого сина ОСОБА_12 і дотепер зареєстрованої за ним на праві власності, у ОСОБА_13 ніколи не було і немає на теперішній час ніякого цивільного спору про право на вказане майно.

Окрім того, апелянт посилається на неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту та зазначає, що арешт невизначеного майна ОСОБА_7 , накладений органами ДВС на виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_7 , є безпосередньо пов`язаний із процесом виконання вироку і є прямим його наслідком.

Наявність чинного арешту всього невизначеного нерухомого майна ОСОБА_7 свідчить, що навіть, попри закінчення постановою від 16 липня 2012 року виконавчого провадження №1617251 1 через смерть боржника (п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 №606-ХІУ) виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року, розпочате на підставі виконавчого листа №1-773 від 20 жовтня 2009, дотепер триває.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку апелянта, полягає у тому, що відмова у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації всього його майна та припинення виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року є порушенням вимог п. 14 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України.

Вказані порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Так, у відповідності до вимог, передбачених п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК У країни, під час виконання вироків, які набрали законної сили, суд має право, серед інших питань, вирішити питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. З ст. 313, ч. 1 ст. 321 КК України, із застосуванням ст. 70, ст. 71 КК України, до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вказаний вирок був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2009 року.

На підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року був виданий виконавчий лист № 1-773 від 20 жовтня 2009 року, по якому виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 25 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 08 липня 2010 року у виконавчому провадженні щодо конфіскації майна накладено арешт на все майно ОСОБА_7 , у тому числі на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 16 листопада 2012 року виконавче провадження закрито на підставі п. З ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) у зв`язку із смертю боржника.

Після смерті ОСОБА_7 його мати ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса з заявою про отримання спадщини.

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 18 серпня 2022 року відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва на право спадщини за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 після померлого 07 грудня 2010 року її сина ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що на все нерухоме майно, яке належить померлому ОСОБА_7 накладено арешт.

Отже, наведеними доказами підтверджується, що у процесі виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року щодо ОСОБА_7 для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації всього майна, яке належало засудженому, виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції 08 липня 2010 року накладено арешт на все майно ОСОБА_7 , у тому числі на частину квартири, на яку претендує ОСОБА_6 , як спадкоємниця першої черги за законом.

В матеріалах цього провадження відсутня копія постанови виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 16 листопада 2012 року, з якої було б видно, чи виконав виконавець вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-ХІV) щодо повернення виконавчого документу до суду та зняття арешту з майна ОСОБА_7 .

Також в матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо причин, з яких не знято арешт з майна ОСОБА_7 та не виключені відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Отже, не зняття арешту на майно ОСОБА_7 та не виключення відомостей з відповідних реєстрів унеможливило видачу нотаріусом свідоцтва на право спадщини за законом ОСОБА_6 .

Не зняття арешту на майно та не виключення відомостей з відповідних реєстрів про арешт майна могло мати місце як в результаті рішень, дій чи бездіяльності виконавця чи посадових осіб органів державної виконавчої 0жГні, і. а к осіб, відповідальних за внесення відомостей до реєстрів щодо обтяжень на майно.

В усякому разі, згідно з вимогами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю засудженого передбачало не лише зняття арешту на майно засудженого, а й повернення виконавчого документу до суду, який його видав.

Таким чином, з винесенням постанови про закриття виконавчого провадження по виконавчому листу, виданому на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року, виконання вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна закінчилось.

ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про припинення виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року щодо ОСОБА_7 , у порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, та просила припинити виконання вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку з із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Проте, виконання вказаного вироку в частині конфіскації майна було закінчено з винесенням виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві постанови про закінчення виконавчого провадження 16 листопада 2012 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що порушене у клопотанні ОСОБА_6 питання не підлягало розгляду судом у порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Суд встановив, що ОСОБА_6 не є учасником кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів, вважаючи слушними доводи апеляційної скарги про те, що особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст. 537,539 КПК України, відмічає, що ОСОБА_6 подала до суду клопотання, яке не стосується безпосередньо її прав, обов`язків чи законних інтересів.

Так, ОСОБА_6 подала до суду клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_16 ), від відбування додаткового покарання та припинення виконання вироку в частині додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності, тобто у цьому клопотанні порушувались питання про звільнення особи від покарання, а не питання, яке стосувалось реалізації права ОСОБА_6 на отримання спадщини після смерті її сина ОСОБА_12 , відтак суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про неповноту судового розгляду га порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, то вони також є безпідставними, оскільки суд розглянув документи, додані до клопотання ОСОБА_6 та навів їх в оскаржуваній ухвалі з відповідними висновками щодо підстав для відмови у задоволенні клопотання.

З огляду на вшценаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає необхідним прийняти рішення про залишення без змін ухвали Дніпровського районного суду від 13 березня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду від 13 березня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про припинення виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року щодо ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 1-773/2009

Провадження № 11-кп/824/1365/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_18

Доповідач ОСОБА_1