Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/359/24
Провадження № 1-в/553/520/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні,

в с т а н о в и в :

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшла заява ОСОБА_7 про скасування арешту нерухомого майна квартири загальною площею 59,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_5 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 11.04.2024.

Необхідність скасування арешту обґрунтовано заявницею тим, що між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, під час якого за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_2 , однак правовстановлюючі документи були оформлені на ім`я чоловіка. В подальшому вироком суду було залишено без змін накладений ухвалою слідчого судді арешт на вказане нерухоме майно у зв`язку із виконанням додаткового покарання, призначеного ОСОБА_5 у виді конфіскації майна. Посилаючись на те, що заявниця не є обвинуваченою у кримінальному провадженні та не може здійснити поділ майна подружжя в порядку ст.71 СК України у зв`язку із його арештом, прохає скасувати арешт з спільного нерухомого майна подружжя.

Будучи належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_7 до суду не прибула.

Представник заявниці прохала задовольнити клопотання про скасування арешту, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Прокурор, засуджений та його захисник проти задоволення клопотання про скасування арешту майна заперечень не мали.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши приєднані до клопотання матеріали та матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , суд зазначає про наступне.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 у кримінальному провадженні № 0000154 від 29.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч. ч. 2, 3 ст.436-2 КК України було задоволення клопотання слідчого та накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості (квартира), належний ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав № 363747000 від 30.01.2024, відомості про державну реєстрацію обтяжень, а саме арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 на підставі ухвали суду від 08.01.2024, внесені до реєстру 15.01.2024, особою, майно якої обтяжується, значиться ОСОБА_5 .

Відповідно до Інформаційної довідки № 363848275 від 30.01.2024, власником квартири АДРЕСА_3 , з розміром частки 1, є ОСОБА_5 .

Вироком колегії суддів Ленінського районного суду м. Полтави від 11.04.2024, ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного майна; за ч.2 ст.436-2 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.3 ст.436-2 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини всього належного майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Одночасно судом було вирішено питання про заходи забезпечення, скасовано арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2023, на майно ОСОБА_5 вилучене в ході обшуку, а також залишено без змін, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 арешт на об`єкт житлової нерухомості (квартиру), належний на праві приватної власності ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із необхідністю виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна, відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України арешт на нерухоме майно не скасувався.

Після ухвалення вказаного обвинувального вироку до суду звернулась ОСОБА_7 з клопотанням про скасування арешту з частини нерухомого майна, що належить їй.

Згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 07.11.2024 була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_7 , скасовано рішення Октябрського районного суду від 27.06.2024 та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задоволено частково.

Вказаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції за ОСОБА_7 було визнано право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та за ОСОБА_5 визнано право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, за наслідками розгляду, встановивши що спірне майно квартира АДРЕСА_3 , було набуте сторонами під час перебування у шлюбі, в інтересах сім`ї, колегія суддів дійшла висновку, що таке майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, а частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК України.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а також визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з вищенаведеної ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 та постанови Полтавського апеляційного суду від 07.11.2024, слідчим суддею було накладено арешт на майно, яке хоч і було зареєстроване на праві власності за підозрюваним ОСОБА_5 , однак було майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності та згодом було поділено між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

Згідно з нормами Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 3, 4 ст. 364 Цивільного кодексу України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2ст.60 СК України). Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном (ч.1ст.67 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що арешту для забезпечення конфіскації майна за вироком суду підлягає не все майно, що зареєстроване за ОСОБА_5 , а лише майно, яке належить засудженому після розподілу спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Арешт майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ст.170 КПК України). Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Таким чином, враховуючи, що право власності на частину арештованого майна було визнано судом за заявницею, яка не має статусу учасника кримінального провадження №0000154, в якому такий арешт було накладено, суд вважає клопотання обґрунтованими та доходить висновку про необхідність скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 на частину об`єкту житлової нерухомості (квартиру) АДРЕСА_3 , право власності на яку визнано за ОСОБА_7 на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 07.11.2024.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.01.2024 на частину об`єкту житлової нерухомості (квартиру) АДРЕСА_3 , право власності на яку визнано за ОСОБА_7 на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 07.11.2024.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1