Справа №:755/1536/25
Провадження №: 1-кс/755/358/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , за участю адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у кримінальному проваджені №0000646 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ленінград РФСР, працюючого суддею Конституційного суду рф, останнє відоме місце перебування: рф, м.Санкт-Петербург, Сенатська площа, буд.1,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в ОВС - криміналіст 3 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором першого відділу управління процесуального керівництва та підтримки публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження №0000646 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України.

Згідно мотивів клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що: Україна є суверенна і незалежна держава.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31.05.1997 Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14.01.1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом рф від 02.03.1999 року №42 ФЗ). Відповідно до ст.ст.2, 3 зазначеного Договору, рф зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 року (ратифікований рф 22.04.2004), територія АР Крим (далі- АР Крим) та м. Севастополя відносяться до території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувались на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації (далі - зс рф), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлений на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та зс рф вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс рф, у тому числі, дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м.Севастополь, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань, терористичних організацій, а також вчинення інших злочинів.

При цьому, вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її територій та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи Міністерства оборони рф і Генерального штабу зс рф, розробили злочинний план військової окупації АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України.

Враховуючи, що на території АР Крим і в м.Севастополі дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту російської федерації, агресію проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати саме із захоплення території Півострова. При цьому, для ефективної реалізації плану залучили військовослужбовців зс рф, службових осіб із числа правоохоронних органів рф, інших громадян рф та України.

20.02.2014 року на територію АР Крим і м. Севастополь було здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів зс рф, що призвело до військової окупації вказаних територій.

З метою анексії окупованої території представники влади рф залучили посадових осіб-представників державних органів України, досудове розслідування і судовий розгляд відносно яких є предметом інших кримінальних проваджень.

Так, 06.03.2014 року Верховна Рада АР Крим прийняла постанову №1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму», відповідно до якої постановила увійти до складу рф як суб`єкт рф та провести 16.03.2014 року загальнокримський референдум (включаючи місто Севастополь). На референдум було винесено альтернативні запитання: «1) Ви за возз`єднання Криму з росією на правах суб`єкта російської федерації?»; «2) Ви за відновлення дії Конституції Республіки Крим 1992 року i за статус Криму як частини України?».

Указом виконувача обов`язків Президента України від 07.03.2014 №261/2014 було зупинено дію вказаної постанови як такої, що не відповідає Конституції та законам України. Крім того, Конституційний Суд України своїм рішенням від 14.03.2014 року № 2-pп/2014 визнав неконституційною зазначену постанову Верховної Ради АР Крим, оскільки нею порушено конституційний принцип територіальної цілісності України, а парламент Криму вийшов за межі своїх повноважень. Конституційний Суд України визнав дану постанову такою, що суперечить основоположним принципам суверенності та територіальної цілісності держави, закладеним у міжнародно-правових актах, зокрема принципу взаємної поваги до суверенної рівності кожної держави, що включає політичну незалежність, можливість зміни кордонів відповідно до міжнародного права мирним шляхом i за домовленістю.

11.03.2014 року Верховна Рада АР Крим затвердила Декларацію про незалежність Автономної Республіки Крим i міста Севастополя постановою №1727-6/14, Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2014 року №3-pп/2014 вказану постанову визнано неконституційною у зв`язку з тим, що затвердження такої декларації не належить до повноважень Верховної Ради АР Крим i суперечить ст. ст.2, 8, 132, 133, 134, ч.2 ст.135, ст.ст.137, 138 Конституції України, а також є порушенням нею положень ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85 Основного закону України.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні зазначив, що Конституція України не передбачає права окремої частини громадян України (в тому числі i національних меншин) на одностороннє самовизначення, в результаті якого відбудеться зміна території України як унітарної держави.

16.03.2014 року на окупованих РФ територіях АР Крим та м.Севастополь спільниками представників влади рф організовано та проведено незаконний референдум.

Незважаючи на вступ у законну силу постанови Верховної Ради України від 15.03.2014 року № 891-VII «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», 17.03.2014 року нелегітимна Верховна Рада АР Крим прийняла постанову №1745-6/14 «Про незалежність Криму», у якій заявлено про звернення до російської федерації з пропозицією про прийняття Республіки Крим до складу рф як нового суб`єкта рф зі статусом республіки.

В цей же день, президент рф видав Указ №147 «Про визнання Республіки Крим» і розпорядження № 63-рп «Про підписання Договору між російською федерацією i Республікою Крим про прийняття до російської федерації Республіки Крим i утворення у складі рф нових суб`єктів», яким погоджено проект вказаного договору та прийнято рішення про його підписання на вищому рівні.

18.03.2014 року у м.Москва, Президент рф ОСОБА_7 та самопроголошені представники «влади Криму» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підписали «Договір про прийняття до рф Республіки Крим i утворення у складі рф нових суб`єктів» (далі - «Договір»).

Відповідно до ст. 10 Договору цей Договір тимчасово застосовується з дати підписання і вступає в силу з дати ратифікації.

Відповідно до ст. 8 Федерального конституційного закону «Про порядок прийняття в РФ i утворення в її складі нового суб`єкта», єдиною умовою внесення до Державної Думи на ратифікацію міжнародного договору, що не вступив в силу, є визнання його Конституційним Судом рф (далі - КС рф) таким, що відповідає Конституції рф.

Відповідно до ст. 1 Федерального конституційного закону рф від 21.07.1994 року №1-ФКЗ «Про Конституційний Суд Російської Федерації» (далі - Закон №1-ФКЗ), КС рф - вищий судовий орган конституційного контролю в рф, що здійснює судову владу самостійно й незалежно за допомогою конституційного судочинства.

3 метою легітимізації Договору представники влади рф в невстановленому часі і місці, але не пізніше 19.03.2014 року, залучили для реалізації свого плану по анексії території України Голову КС рф ОСОБА_11 та суддів вказаного суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Відповідно до ст.3 Закону № 1-ФКЗ КС рф:

1) вирішує справи про відповідність Конституції російської федерації:

а) федеральних конституційних законів, федеральних законів, нормативних актів Президента російської федерації, Ради федерації, Державної Думи, Уряду російської федерації;

б) конституцій республік, статутів, а також законів та інших нормативних актів суб`єктів російської федерації;

в) договорів між органами державної влади російської федерації та органами державної влади суб`єктів російської федерації, договорів між органами державної влади суб`єктів російської федерації;

2) бере участь у спорі, вирішує спори про компетенцію:

а) між федеральними органами державної влади;

б) між органами державної влади російської федерації та органами державної влади суб`єктів російської федерації;

в) між найвищими державними органами суб`єктів російської федерації;

3) перевіряє конституційність федеральних конституційних законів, федеральних законів, нормативних актів Президента російської федерації, Ради федерації, Державної Думи, Уряди російської федерації, конституцій республік, статутів, і навіть законів та інших нормативних актів суб`єктів російської федерації;

4) дає тлумачення Конституції російської федерації;

5) здійснює інші повноваження, надані йому Конституцією російської федерації та федеральними конституційними законами.

ОСОБА_6 , призначений суддею Конституційного Суду російської федерації від 29.03.2002 року №166-СФ.

Тобто, ОСОБА_6 , як суддя КС рф є посадовою особою рф та виконує вищевказані повноваження.

На ОСОБА_6 , та інших суддів КС рф покладалися обов`язки щодо термінового розгляду запиту Президента рф про перевірку конституційності Договору, провести розгляд справи, а також проголосувати за відповідність Договору Конституції рф, підготувати і підписати відповідне рішення.

В невстановленому досудовим розслідуванням часі і місці, але не пізніше 19.03.2014 року, ОСОБА_6 та інші судді КС рф погодилися взяти участь в реалізації загального плану по зміні меж території України шляхом її анексії. 18.03.2014 року до КС рф надійшов запит (далі - Запит) Президента рф про перевірку відповідності Конституції рф Договору.

На виконання покладеного завдання ОСОБА_11 у невстановлений час, але не пізніше 19.03.2014 року скликав термінове засідання суддів Конституційного Суду рф.

19.03.2014 року до КС рф за адресою: рф, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1 з`явились, окрім ОСОБА_11 , судді КС рф ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Переконавшись у наявності кворуму, ОСОБА_11 19.03.2014 року відкрив засідання КС рф і, не зважаючи на вимоги ст.ст. 41, 47.1, 49 Закону №1-ФКЗ щодо обов`язкового попереднього вивчення одним або декількома суддями запиту, доповіді ними свого висновку на засіданні КС рф, а також без призначення одного aбo декількох суддів-доповідачів для підготовки справи до розгляду, продовжуючи виконання злочинного умислу, виніс на обговорення суддів Конституційного Суду рф запит Президента рф про перевірку конституційності Договору.

Під час розгляду вказаного питання ОСОБА_6 та вищезазначені судді КС рф усвідомлювали, що Договір з боку АР Крим і м.Севастополя підписано неуповноваженими особами із порушенням ст.53 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969. Також ОСОБА_6 і інші судді КС рф усвідомлювали, що надання чинності цьому Договору порушить п.8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, відповідно до якого члени Співдружності зобов`язуються не підтримувати на території одна одної сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій i комунікацій держав-учасників СНД; Меморандум про співпрацю між Конституційними судами України та російської федерації від 14.06.2000 року, Заключний акт Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року, ст.ст.2, 3 Договору про дружбу, співробітництво i партнерство між Україною i російською федерацією, Договір між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 року.

Незважаючи на це, ОСОБА_6 , як суддя у судовому засіданні КС рф, 19.03.2014 року у приміщенні КС рф за адресою: рф, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, усвідомлюючи існування ряду порушень при укладенні Договору, виконуючи відведену йому роль в загальному плані по порушенню територіальної цілісності та недоторканості України шляхом анексії її територій, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із вищевказаними 18 суддями КС рф та представниками влади рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, передбачаючи настання тяжких наслідків у вигляді втрати Україною частини своєї території та бажаючи ix настання, з метою усунення перешкод представникам влади рф в анексії раніше окупованих територій АР Крим і м.Севастополя, особисто позитивно проголосував за визнання Договору між російською федерацією і Республікою Крим про прийняття в російську федерацію Республіки Крим і утворення в складі російської федерації нових суб`єктів від 18.03.2014 року таким, що відповідає Конституції рф.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, ОСОБА_6 19.03.2014 року (більш точний час не встановлено) у приміщенні КС рф за адресою: рф, м.Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1, склав та підписав постанову №6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між російською федерацією та Республікою Крим про прийняття в російську федерацію Республіки Крим i утворення в складі російської федерації нових суб`єктів», якою оформлено рішення КС рф про визнання Договору таким, що відповідає Конституції рф. В цей же день, постанова вступила в силу, була направлена президенту рф і опублікована на «Офіційному інтернет - порталі правової інформації» рф.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 та інші судді КС рф, усунули законодавчі перешкоди у швидкій реалізації злочинного плану по анексії території півострова Крим і сприяли легітимізації його військової окупації, що призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати Україною контролю над цією частиною своєї території.

В свою чергу, отримавши 19.03.2014 року постанову Конституційного Суду рф Президент рф ОСОБА_7 2014 року звернувся до Державної думи рф із законопроектом про ратифікацію Договору та проектом Федерального конституційного закону, який, зокрема, передбачав зміни до Конституції рф.

20.03.2014 року Державна дума Федеральних зборів рф, розглянула ці законопроекти Президента рф та, врахувавши постанову КС рф від 19.03.2014 року, прийняла Федеральний закон «Про ратифікацію Договору між російською федерацією i Республікою Крим про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів», при цьому, погодила Федеральний конституційний Закон «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів - Республіки Крим i міста федерального значення Севастополя».

21.03.2014 року Рада Федерації Федеральних зборів рф, урахувавши наявність постанови КС рф від 19.03.2014 року №6-П, своєю постановою № 68-СФ погодила ратифікацію Договору постановою № 69-СФ прийняла Федеральний конституційний закон про утворення в рф двох нових суб`єктів: Республіки Крим i міста федерального значення Севастополя.

В той же день вищевказані закони були підписані Президентом рф i набули чинності.

Таким чином, легітимізація окупації російською федерацією частини території України - АР Крим та м.Севастополя, яка відбулася шляхом прийняття Державною Думою та Радою федерації федеральних зборів рф вказаних законів, була неможливою без постанови Конституційного Суду рф від 19 березня 2014 року № 6-П.

А тому, ОСОБА_6 , як представник судової влади рф- суддя КС рф, умисно за попередньою змовою групою осіб, а саме, суддями КС рф ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , і представниками влади рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, не пізніше 19.03.2014 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), будучи присутнім на терміновому засідання КС рф для розгляду запиту президента рф від 18.03.2014 року про перевірку відповідності Конституції рф Договору між російською федерацією та Республікою Крим про прийняття в російську федерацію Республіки Крим i утворення в складі російської федерації нових суб`єктів, 19.03.2024 у приміщенні КС рф за адресою: рф, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, 1; в порушення вимог статей 41, 47.1, 49 Закону № 1-ФКЗ позитивно проголосував за визнання Договору таким, що відповідає Конституції рф; склав та підписав постанову КС рф № 6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який набрав чинності, між російською федерацією та Республікою Крим про прийняття в російську федерацію Республіки Крим i утворення в складі російської федерації нових суб`єктів», якою визнано Договір таким, що відповідає Конституції рф. При цьому, ОСОБА_6 , усвідомлював невідповідність такого рішення Статуту ООН і міжнародним договорам, ратифікованим рф, розумів тяжкість наслідків, до яких призведе таке рішення і свідомо бажав їх настання. Такими діями ОСОБА_6 , сприяв представникам влади рф в усуненні юридичних перешкод для зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом анексії АР Крим і м.Севастополя, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України і втраті Україною контролю над вказаними територіями, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України. Крім вказаного вище, в діях ОСОБА_6 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 120 Конституції рф судді незалежні і підпорядковуються тільки Конституції російської федерації і федеральному закону. Установивши при розгляді справи невідповідність акту державного чи іншого органу закону, приймає рішення відповідно до закону.

Ст.125 Конституції рф встановлює, що КС рф складається з 19 суддів і на запити президента рф, Ради Федерації, Державної Думи, однієї п`ятої членів Ради Федерації чи депутатів Державної Думи, Уряду російської федерації, Верховного Суду рф, органів законодавчої і виконавчої влади суб`єктів рф вирішує справи про відповідність Конституції російської федерації:

а) федеральних законів, нормативних актів президента рф, Ради Федерації, Державної Думи, Уряду рф;

б) конституцій республік, статутів, а також законів та інших нормативних актів суб`єктів рф, виданих з питань, що належать до відання органів державної влади РФ і спільного відання органів державної влади рф і органів державної влади суб`єктів рф;

в) договорів між органами державної влади рф і органами державної влади суб`єктів рф, договорів між органами державної влади суб`єктів рф;

г) міжнародних договорів рф, які не набрали чинності.

Відповідно до ст.1 Федерального конституційного закону рф від 21.07.1994 №1-ФКЗ «Про Конституційний Суд російської федерації» (далі - Закон № 1-ФКЗ), КС рф - вищий судовий орган конституційного контролю в рф, що здійснює судову владу самостійно й незалежно за допомогою конституційного судочинства.

Рішення КС рф є обов`язковими на всій території рф для всіх представницьких, виконавчих і судових органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових осіб, громадян та їх об`єднань.

Суддя КС рф призначається на посаду шляхом таємного голосування сенаторів російської федерації на необмежений строк (ст.ст.4, 9 Закону № 1-ФКЗ).

Відповідно до ст. 3 Закону № 1-ФКЗ КС рф:

1) вирішує справи про відповідність Конституції російської федерації:

а) федеральних конституційних законів, федеральних законів, нормативних актів Президента російської федерації, Ради Федерації, Державної Думи, Уряду російської федерації;

б) конституцій республік, статутів, а також законів та інших нормативних актів суб`єктів російської федерації;

в) договорів між органами державної влади російської федерації та органами державної влади суб`єктів російської федерації, договорів між органами державної влади суб`єктів російської федерації;

2) бере участь у спорі, вирішує спори про компетенцію:

а) між федеральними органами державної влади;

б) між органами державної влади російської федерації та органами державної влади суб`єктів російської федерації;

в) між найвищими державними органами суб`єктів російської федерації;

3) перевіряє конституційність федеральних конституційних законів, федеральних законів, нормативних актів президента російської федерації, Ради Федерації, Державної Думи, Уряди російської федерації, конституцій республік, статутів, і навіть законів та інших нормативних актів суб`єктів російської федерації;

4) дає тлумачення Конституції російської федерації;

5) здійснює інші повноваження, надані йому Конституцією російської федерації та федеральними конституційними законами.

ОСОБА_6 , призначений суддею Конституційного Суду російської федерації 29.03.2002 №166-СФ.

Тобто, ОСОБА_6 , як суддя КС рф є посадовою особою рф та виконує вищевказані повноваження.

Таким чином, ОСОБА_6 наділений повноваженнями розглядати винесені на голосування суддів КС рф питання про відповідність нормативно-правових актів органів державної влади РФ, в тому числі, підписаних президентом рф, Конституції рф, особисто голосувати, підписувати рішення КС рф за результатами розгляду Судом, тобто є суддею практично єдиного органу влади, здатного визнати будь-який нормативно-правовий акт неконституційним. При цьому, ОСОБА_6 , фактично виконує покладені на нього функції, тобто є особою, яка здійснює контроль за політичними діями рф шляхом перегляду нормативно-правових актів державних органів РФ на їх відповідність Конституції рф.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Згідно зі ст.3 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН №3314 (ХХІХ) від 14.12.1974 року вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії.

За вказаними фактами 20.03.2018 року було розпочато кримінальне провадження №0000646 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

01.03.2018 року було складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.110.

06.03.2018 року було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 01.03.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.110 КК України, разом із пам`ятками про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а також повістками про його виклик на 13.03.2018 року та 19.03.2018 року для допитів, а саме за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки «Даймекс» за адресою знаходження Конституційного Суду рф (190000, рф, м. Санкт Петербург, Сенатська площа, 1.)

Також, 12.03.2018 року о 16 год. 58 хв. вищезазначені документи були доставлені на зазначену адресу та вручені міжнародною службою кур`єрської доставки «Федекс».

Крім того, 06.03.2018 року усі повідомлення про підозру разом із повістками про виклик були надісланні на офіційну електронну адресу Конституційного Суду рф «»

29.11.2024 року складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.110, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст. 437 КК України.

Згідно зі ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

29.11.2024 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 110, ч. 5 ст. 27 ч. 2

ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України та повістки про виклик останнього до прокурора першого відділу управління процесуального керівництва та підтримки публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора на 11 годину 00 хвилин 04.12.2024, 05.12.2024 та 06.12.2024 на в період часу з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. для вручення письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, а також проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Також, згідно мотивів клопотання, слідством на даний час встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 було оголошено у розшук.

Поряд з цим, мотивуючи клопотання слідчий зазначає, що відповідно до вимог ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Вищезазначене на думку слідства підтверджує наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також, згідно клопотання, слідчий посилається на те, що ОСОБА_6 , переховується від органів досудового розслідування на території держави агресора російська федерації, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може перешкоджати встановленню істини по справі, здійснювати вплив на свідків.

Вказані обставини, а також те, що ОСОБА_6 підозрюється у сприянні представникам влади рф в усуненні юридичних перешкод для зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією Українт, шляхом анексії АР Крим і м.Севастополя, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України і втрати Україною контролю над вказаних територій, та сприяв представникам влади рф в усуненні юридичних перешкод для анексії АР Крим і м. Севастополя, що призвело до тяжких наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності України і втраті Україною контролю над вказаними територіями, тобто за кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за які передбачено покарання, в тому числі, у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавленням волі, вказують на думку слідства на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та свідчать про те, що він переховується від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків чи продовжувати злочину діяльність, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

А тому, згідно мотивів клопотання, з урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 орган досудового розслідування не вбачає.

В судовому засіданні прокурор вказане клопотання підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити його з наведених в клопотанні мотивів. Обгурнтовуючи клопотання, прокурор посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за які передбачено покарання в тому числі у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Разом з тим, прокурор зазначила, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування на території держави агресора російська федерація, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Викликався шляхом публікації судової повістки у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на сайті Дніпровського районного суду міста Києва.

А тому, згідно положень ч.8 ст.135 КПК України, підозрюваний ОСОБА_6 вважається особою, яка належним чином повідомлена про виклик.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, вислухавши вищенаведені пояснення прокурора, яка підтримала клопотання з мотивів викладених у клопотанні та вказала відповідні доводи в судовому засіданні, вислухавши думку захисника, слідчий суддя приходить до наступного.

Так, 20.03.2018 року було розпочато кримінальне провадження №0000646 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що свідчить про звернення з даним клопотанням за правилами підсудності, відповідно до вимог КПК України, до належного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 9 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності у особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

01.03.2018 року було складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.110.

Як вбачається з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, слідчим вживались заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України, вищезазначеного повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Разом з тим, органом досудового розслідування 06.03.2018 року було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 01.03.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.110 КК України, разом із пам`ятками про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, а також повістками про його виклик на 13.03.2018 року та 19.03.2018 року для допитів, а саме за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки «Даймекс» за адресою знаходження Конституційного Суду рф (190000, рф, м. Санкт Петербург, Сенатська площа, 1.)

Також, 12.03.2018 року о 16 год. 58 хв. вищезазначені документи були доставлені на зазначену адресу та вручені міжнародною службою кур`єрської доставки «Федекс».

Крім того, 06.03.2018 року усі повідомлення про підозру разом із повістками про виклик були надісланні на офіційну електронну адресу Конституційного Суду рф «»

29.11.2024 року складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.110, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст. 437 КК України.

Разом з тим, 29.11.2024 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 110, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 437 КК України, а також повістки про виклик останнього до прокурора першого відділу управління процесуального керівництва та підтримки публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора на 11 годину 00 хвилин 04.12.2024, 05.12.2024 та 06.12.2024 на в період часу з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. для вручення письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні об`єктивно пов`язують підозрюваного з цим злочином, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання завдань КПК України визначених ст. 2.

Дослідженням матеріалів по розгляду клопотання, згідно висновків зроблених органом досудового розслідування щодо ОСОБА_6 будь-яких даних необґрунтованих чи недопустимих судом не встановлено.

Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий мотивує клопотання, свідчать про наявність обставин, які дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України, що підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні та містяться в долучених до клопотання документах, зокрема: повідомленням про виявлене кримінальне правопорушення; протоколами оглядів, копіями рапортів, в інших матеріалах досудового розслідування у їх сукупності.

Разом з тим, слідчий суддя також вважає доведеними наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за які передбачено покарання, в тому числі, у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічним позбавленням волі, останній на виклики слідчого, прокурора та суду не з`являється, наразі переховується від органів досудового розслідування, використовуючи знайомство та залежність від нього свідків у даному кримінальному провадженні, які перебувають на території держави агресора російська федерація, ОСОБА_12 може здійснювати на них вплив, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань, а також може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

А тому, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Крім того, розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя ваховує положення ч.6 ст.176 КПК України, якими встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.176 КПК України, таким запобіжним заходом є тримання під вартою.

У разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається. (ч. 4 ст. 197 КПК України)

Згідно абзацу 2 ч.4 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого в ОВС - криміналіста 3 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у кримінальному проваджені №0000646 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.110, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ленінград РРФСР, працюючого суддею Конституційного суду рф, останнє відоме місце перебування: рф, м.Санкт-Петербург, Сенатська площа, буд.1 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення суми застави, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя