Провадження по справі № 1-кп/367/1014/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ірпеня у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000395 від 14.05.2024 року по обвинуваченню: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків, Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року о 5 годині президент Російської Федерації оголосив рішення про початок військової операції в Україні, близько 05 год. 10 хв. збройними силами Російської Федерації, що діяли за наказом керівництва Російської Федерації та збройних сил Російської Федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська Російської Федерації вдерлися сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, строк дії якого, відповідними Указами Президента, продовжено по теперішній час.

Поряд з цим, 16.03.2022 у встановленому законодавством України порядку, набрав чинності Закону України № 2110-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення кримінальної відповідальності за виготовлення та поширення забороненої інформаційної продукції», відповідно до якого внесено зміни до Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25-26, ст. 131), а саме його положення доповнено статтею 436-2 такого змісту: виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників.

В ході досудового слідства встановлено, що з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України громадянин України ОСОБА_5 вирішив виправдовувати збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році. Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.01.2024, перебуваючи на території м. Ірпінь Київської області, більш точного місця досудовими розслідуванням не встановлено, в громадянина України ОСОБА_5 виник та сформувався стійкий злочинний намір, направлений на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

На виконання свого умислу ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 03.01.2024, зареєстрував обліковий запис (акаунт) у веб-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_7» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6.

В подальшому ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.01.2024, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в України та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи на території м. Ірпінь Київської області, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, за допомогою цифрових обчислювальних пристроїв (мобільний телефон марки Xiаomi), що перебував у його розпорядженні, та який під`єднаний до глобальної мережі Інтернет, з використанням облікового запису на веб-ресурсі «ІНФОРМАЦІЯ_7» потрапив на « ОСОБА_6 » російського блогера з псевдонімом « ОСОБА_7 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (кількість підписників 148 000 осіб), де здійснив з останнім бесіду на тему агресії Російської Федерації проти України, в якій умисно, виправдовував збройну агресію Російської Федерації проти України, та запис якої 03.01.2024 розміщено в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (кількість підписників 30, 5 тисяч осіб) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Відповідно до висновку експертів «Київського науково-дослідного інституту судових експертиз» Міністерства юстиції України № 6641/24-36 від 18.07.2024 року за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи: в електронному файлі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», а саме в мовленні ОСОБА_5 міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році. Такі висловлювання мають публічний характер і виражені як у прямій формі, так і контекстуально у мовних конструкціях.

При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснив вказане протиправне діяння в контексті триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці людини і громадянина, суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у виготовленні матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається, вказав, що зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не порушувати закон. Просив суд суворо його не карати, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

У судовому засіданні прокурор просила визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 436-2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, застосувавши вимоги ст. 75 та призначити 1 рік іспитового строку.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні просили врахувати щире каяття обвинуваченого у скоєному, відсутність претензій з боку потерпілих, відшкодування шкоди та призначити більш м`яке покарання, застосувавши вимоги ст. 75 КК України та не позбовляти права керування транспортними засобами.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, повністю доведена.

Обираючи міру покарання, суд враховує, що обвинувачений скоїв злочин, який відноситься до нетяжких злочинів.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд відносить щире каяття та вчинення кримінального правопорушення в стані обмеженої осудності.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання - відсутні.

Також судом враховано наданий в судовому засіданні висновок судово-психіатричного експерта № 363 від 10.10.2024 ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час страждає легкою розумовою відсталістю з емоційно-вольовою нестійкістю. За своїм психічним станом у момент вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно зі статтею 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до частини 2 статті 94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (частина 2 статті 19 КК України) чи обмежено осудною (частиною 1 статті 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

З висновку судово-психіатричного експерта судово-психіатричного експерта № 363 від 10.10.2024 ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час страждає легкою розумовою відсталістю з емоційно-вольовою нестійкістю. За своїм психічним станом у момент вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 363 від 10.10.2024, до суду не надходило.

Отже, даний висновок експертизи дає підстави вважати, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень частини 2 статті 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», роз`яснено, що, враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи № 6641/24-36 (семантико-текстуальної) експертизи мовлення (Висновок № 6641/24-36 від 18.07.2024) витрати становлять 7572, 80 грн., тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 100, 373, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст.ст. 20, 93, 94 КК України, ч. 2 ст. 504 КПК України застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання останнього.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави вартість проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 6641/24-36 витрати становлять 7572, 80 грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2024 на мобільний телефон марки «Tecno Spark Go 2024», з сім-картою НОМЕР_1 , імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 - скасувати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Tecno Spark Go 2024», з сім-картою НОМЕР_1 , імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , який переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області - після набуття вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .

На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з підстав, визначених ст.ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення вироку без змін судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення буде вручено обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення буде надіслано учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1