ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/342/25 Справа № 203/465/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із вищою юридичною освітою, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює в ТОВ Руд Екзост Сістем на посаді фахівця з організації майнової та особистої безпеки, має статус адвоката, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у кримінальному провадженні щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 березня 2025 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_9 заставу у розмірі 502 648 грн. У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_9 покладено процесуальні обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ст. 194 КПК України

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, знищення чи спотворення доказів у справі, вчинення іншого кримінального правопорушення, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

В обґрунтування своєї скарги посилаються на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначають, що пред`явлена ОСОБА_9 підозра не містить ознак обґрунтованості, а випливає лише із припущень, а тому підстави для застосування запобіжного заходу відсутні. Вказують, що у діях ОСОБА_9 відсутня ознака вимагання неправомірної вигоди, оскільки ОСОБА_12 не переслідував мету захисту своїх прав і законних інтересів, а був зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службових осіб, внаслідок чого дії підозрюваного не можуть бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 369-2 КК України. У той же час кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України, не є тяжким злочином, а відтак за правилами п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України до ОСОБА_9 не міг бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказують, що фактично протиправні дії мали місце з боку працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 , який разом із ОСОБА_12 діяв під контролем та за вказівкою працівників правоохоронних органів, та вони мають ознаки провокації злочину.

Зазначають, що обшук автомобіля ОСОБА_9 був проведений без ухвали слідчого судді, відомості про наступне надання відповідного дозволу стороною обвинувачення не надані, а відтак слідчий суддя не мав права обгрунтовувати свої висновки протоколом обшуку від 20.01.2025 року.

Вважають, що заявлені ризики не доведені та є надуманими, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів можливості переховування підозрюваного, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, знищення чи спотворення доказів у справі.

Стосовно ризику переховування від органів суду зазначають, що небезпека переховування підозрюваного не може бути оцінена виключно на основі тяжкості можливого покарання за злочин. Зазначають, що судом не враховані дані про особу підозрюваного який раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні дружину та малолітню дитину, має постійне місце роботи займається адвокатською діяльністю, характеризується за місцем мешкання та Радою адвокатів Дніпропетровської області виключно позитивно. Крім того, ОСОБА_9 здійснює одноособовий нагляд за своїм батьком, інвалідом 2 групи ОСОБА_14 , а також сам ОСОБА_9 страждає захворюваннями, які потребують нагляду невропатолога, сімейного лікаря та психіатра

Щодо ризику незаконного впливу на свідків зазначають, що на досудовому розслідуванні не виявлено жодного факту впливу ОСОБА_9 на свідків, висновки слідчого судді у цій частині ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються жодним належним доказом.

Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вказують, що доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_9 може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, є хибними та необґрунтованими.

Зазначають, що судом не наведено належного та достатнього мотивування неможливості застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисників, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, згідно із апеляційної скаргою, стороною захисту оспорюється зокрема обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого злочину.

Аналізуючи доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів не може із ними погодитись та вважає правильними висновки слідчого судді про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами: протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; повідомленням УСБУ у Дніпропетровській області за вих. № 55/15-55-вих. від 14 січня 2025 року, зареєстрованим в Дніпровській спеціалізованій прокуратурі Східного регіону за вх. № 308-25 від 16 січня 2025 року, про виявлення ознак кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 369-2 КК України в діях ОСОБА_9 ; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи та аудіоконтролю особи від 02 грудня 2024 року, протоколу огляду, копіювання та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр від 20 січня 2025 року за участю свідка ОСОБА_15 , що сукупно з протоколом обшуку від 20 січня 2025 року, в ході проведення якого в автомобілі, що перебував під керуванням ОСОБА_9 - «BMW Х5» з номерним знаком НОМЕР_1 виявлено та вилучено, в тому числі грошові кошти (долари США) в пачці, перев`язані резинкою, банкнотами номіналом 100 доларів США в кількості 110 купюр на загальну суму 11 000 доларів США, та протоколом затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України (безпосередньо після вчинення злочину), викривають ОСОБА_9 тав своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину.

З наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень, давати остаточну оцінку правильності кваліфікації дій особи стороною обвинувачення тощо. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що з наданих доказів вбачається як отримання ОСОБА_9 грошових коштів від ОСОБА_12 через ОСОБА_15 , так і те, що вказані кошти передавалися як неправомірна вигода, що достатньою мірою свідчить про вірогідність причетності цього підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки вимагання неправомірної вигоди, то правильність кваліфікації дій цього підозрюваного та доведеність всіх кваліфікуючих ознак інкримінованого кримінального правопорушення підлягає оцінці при розгляді обвинувачення по суті, з урахуванням всіх обставин справи та доказів, як і вирішення питання про допустимість як доказу протоколу обшуку від 20.01.2025 року. На переконання колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження підозра у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь безпідставною, а її обгрунтованість підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про застосування до останнього запобіжного заходу.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_9 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене суворе покарання, що може спонукати останнього до спроби уникнути цього покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того, суворість міри покарання, яка загрожує у випадку можливого засудження в межах повідомленої підозри, є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі, який сукупно з обставинами затримання особи безпосередньо після вчинення інкримінованих дій, а також оголошеного в країні воєнного стану, проведення воєнних дій на кордонах Дніпропетровщини, та часткової окупації військами російської федерації територій на сході та півдні України, збільшує ризик переховування, а сама по собі наявність у підозрюваного місця мешкання, дружини, малолітньої дитини, роботи, не виключає вказаного ризику і не переважає над обставинами суворості міри покарання.

Надаючи оцінку можливості переховування цього підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що органу слідства необхідно провести слідчі дії за участю підозрюваного та свідків, ризик незаконного впливу на останніх з боку підозрюваного також існує.

Є обгрунтованими і висновки слідчого суді щодо наявності ризику знищення, приховування, спотворення речей та документів, оскільки письмові докази, що мають значення для цього провадження, перебувають в АНД ТЦК та СП, із службовими особами якого ОСОБА_9 має зв`язки.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених слідчим суддею ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_9 під вартою, із визначенням розміру альтернативної застави, колегія суддів зважає на те, що останній небезпідставно підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в період воєнного стану, введеного на території України, за який у разі доведення вини останнього передбачене суворе покарання , що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству шляхом реалізації встановлених ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисників підозрюваного щодо недоведеності наявності відносно ОСОБА_9 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та можливості їх усунення у менш обтяжливий спосіб, - є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянтів як осіб, зацікавлених у вирішенні порушеного прокурором питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, до моменту їх реалізації, за своєю природою є грунтовним припущенням про ймовірність вчинення підозрюваним/обвинуваченим відповідних дій, та їх наявність у кожному випадку оцінюється слідчим суддею або судом залежно від встановлених щодо конкретної особи обставин, які мають значення та підлягають врахуванню. Відтак посилання сторони захисту на необхідність надання стороною обвинувачення конкретних доказів вчинення ОСОБА_9 дій на шкоду досудовому розслідування є необгрунтованим.

Також приймається до уваги, що на час апеляційного розгляду була внесена застава щодо підозрюваного ОСОБА_9 та його звільнено з-під варти.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4